Zavírání dveří do Božího království:

Jak Strážná věž ukradla svědkům Jehovovým záchranu

Eric Michael Wilson

© Copyright 2022. Eric Michael Wilson. Všechna práva vyhrazena.

Copyright 2024 k překladu

Žádná část této publikace nesmí být reprodukována v jakékoli formě nebo jakýmikoli prostředky, elektronickými nebo mechanickými, včetně fotokopírování, nahrávání nebo jakýmkoli systémem pro prohlížení, ukládání nebo vyhledávání informací, bez písemného souhlasu autora.

Kontakt pro česky mluvící čtenář, email: zavirani.dveri@gmail.com

Vydal:

Good News Association Inc.
2711 Centerville Road Suite 400,
Willington, DE 19808
USA

E-mail: meleti.vivlon@gmail.com

První vydání 2022
Errata: beroeans.net/errata/

ISBN

978-1-998807-24-6 (Pevná vazba)
978-1-998807-23-9 (Měkká vazba)
978-1-998807-22-2 (elektronická kniha)

Zařadit do kategorie:

Náboženství > Křesťanství > Svědkové Jehovovi

Běda vám, znalci Zákona a farizeové, pokrytci, protože před lidmi zavíráte nebeské království. Sami do něj nevcházíte a těm, kdo do něj chtějí vejít, v tom bráníte. (Matouš 23:13, PNS)

Poděkování

Miluji Boha, nehledě na to jestli mu říkáte Jehova, Iehova, Jahve nebo JHWH. Pro mě je to můj „Otec“. Miluji svého Pána, který je Ježíš nebo Ješua. Miluji pravdu a nenávidím lež.

Tato kniha je dílem lásky.

Proto chci poděkovat lidem, kteří mě jako první naučili milovat Boha a jeho Syna a kteří mi vštípili lásku k pravdě a nenávist ke lži: Mým rodičům, Donaldovi a Thelmě, kteří oba spí a čekají na zavolání k probuzení od našeho Pána.

Mému jedinému sourozenci, mé mladší sestře Maureen Cole, která mě vždy podporovala ve všem, o co jsem se snažil. Vyrovnanější a sehranější ženu byste těžko hledali. Děkuji jí za to, že i nadále podporuje práci Božích dětí, které se vymaňují ze spárů organizovaného náboženství (promiňte mi tu tautologii). Nelze opomenout jejího manžela a mého přítele Luckyho Colea. Děkuji ti, Lucky, za to, že se staráš o bezpečí a štěstí mé sestry a že jsi muž, na kterého se mohu vždy spolehnout, že mi bude krýt záda. I když se nemusíte „bát ničeho zlého“, když „kráčíte údolím hlubokého stínu“, pokud se ocitnete v temné uličce, budete se cítit lépe, když budete mít Luckyho po svém boku (Žalm 23:4).

Rád bych dokázal poděkovat mnoha mužům a ženám, které jsem během desetiletí v Organizaci svědků Jehovových považoval za své drahé a věrné přátele, ale bohužel, věrni pokynům svých pánů, mě všichni opustili. Nemám jim to za zlé. Prostě jednají tak, jak si myslí, že to od nich Bůh Jehova očekává. V tom mají pravdu. Ví, že tak budou jednat, ale nechce, aby tak jednali, ani to neschvaluje. Ježíš nás v Janovi 16:2 varuje, že „lidé vás vyloučí ze synagogy [nebo sálu Království]. Dokonce přichází doba, kdy si každý, kdo vás zabije, bude myslet, že tím slouží Bohu“.

Více než pro kohokoli jiného, píši tuto knihu pro tyto bývalé přátele v naději, že si ji přečtou a probudí se k pravdě. Opustil jsem lži, ale neopustil jsem své staré přátele a nadále se za ně modlím.

Od této chvíle budu používat křestní jména a přezdívky, protože nechci nikomu způsobovat zbytečné utrpení. Někteří se stále do jisté míry stýkají se členy sboru, a kdyby se jejich jména spojila s mým, byli by vyloučeni, odříznuti od svých rodin a přátel.

Postupuji v chronologickém pořadí, protože se mi to zdá jako nejlepší způsob, jak poděkovat všem.

Dále děkuji Pam, která je mou duchovní dcerou. Byla tu pro mě i pro mou zesnulou ženu v našich nejtemnějších dobách a nikdy nezakolísala ve své lásce k nám.

Pracoval jsem po boku Seana Garveye, když jsem sloužil jako starší, a on se ke mně připojil, když jsme před deseti lety opustili naše bývalé náboženství a založili Good News Association, což je nezisková americká společnost, která pomáhá financovat tuto novou službu. Vždy jsem obdivoval Seanovu nebojácnost. Je to dobrý přítel, takový, na kterého se můžete spolehnout v těžkých časech.

Tato kniha je výsledkem mnohaletého výzkumu, jehož výsledkem jsou stovky článků publikovaných v angličtině na beroeans.net a ve španělštině na losbereanos.com. ApollosOfAlexandria (pseudonym) se zasloužil o to, že jsem se pustil do práce, když zpochybnil mou JW indoktrinaci, konkrétně pokud jde o rok 1914. On a jeho milá žena jsou mými dobrými přáteli již mnoho let. Díky vám oběma.

Děkuji ti, Hannah, za tvou laskavost a za pomoc při správě webových stránek.

Děkuji, Same, a Té-která-nesmí-být-jmenována, za vaši neutuchající podporu po mnoho let, a zejména za rozjasnění mého života v temných dnech pandemie.

Zvláštní poděkování patří Filomeně, jejíž vyčerpávající výzkum mi poskytl základ pro téměř celou práci o roce 607 př. n. l.

Smekám klobouk před Josém a Caroline za jejich laskavost, když jsem byl na dně, a za jejich podporu v průběhu let.

Rád bych poděkoval pravidelným účastníkům našich online setkání v angličtině, španělštině, němčině, italštině, francouzštině a polštině, kteří mi i nadále posílají slova povzbuzení. Jejich týdenní přítomnost a duchem vedené poučení na našich setkáních je pro mě neustálou oporou v tom, abych vytrval. Děkuji Mannymu, Marcelovi, Jonathanovi a Ezequielovi za vedení španělských setkání a odlehčení mé zátěže. (Pokud se k nám chcete připojit, náš rozvrh setkání je otevřený pro všechny a je k dispozici na beroeans.net/events/)

Je mnoho těch, kteří se nabídli, že tuto knihu přeloží, a já doufám, že do konce roku 2022 se dočkáme verzí ve španělštině, portugalštině, italštině, němčině, řečtině, francouzštině, rumunštině a polštině. Všem překladatelům zde hromadně děkuji a učiním tak i v jednotlivých verzích, jakmile budou publikovány. Zvláštní poděkování patří Christianovi, který nejen že pracuje na překladu mých videí do němčiny, ale také pořádá německá online setkání pro Boží děti.

A druhé poděkování patří Ezequielovi za další pomoc, kterou mi poskytuje při neúnavné práci na překladech a při tvorbě španělských videí. Ezequiel je skutečný bojovník za pravdu.

Poděkování rozhodně patří i Jimu Pentonovi a jeho ženě Beth za jejich pohostinnost a podporu, a konkrétně Jimovi za to, že mě provedl procesem vydávání a publikování knih, což úspěšně dělá už desítky let. Je váženým členem komunity exJW.

Nejnověji patří můj upřímný dík Alfredovi, který žije na druhé straně rybníka, za to, že se ujal korektur a převedl tento rukopis do publikovatelné podoby. Jeho výborný neutuchající humor je vždy povznášející a řada jeho biblických postřehů byla zahrnuta do této práce. Pak je tu Craig, můj krajan, který byl v mnoha ohledech velkorysý a jehož kreativitě musíme poděkovat za obálku této knihy. Skvělá práce, Craigu!

Zvláštní poděkování patří Jeffu Mezerovi za jeho velmi objevný výzkum historie Strážné věže, který najdete v „Příloze G: Dědictví měnících se let“ a „Příloze H: Jediný muž, který je skutečně zodpovědný za rok 607 př. n. l.“. Jsem si jistý, že Jeff zná historii Strážné věže lépe než kdokoli jiný uvnitř Organizace svědků Jehovových.

Podívejte se na jeho kanál na YouTube:

youtube.com/c/WatchtowerHistory

V neposlední řadě je to Wendy Wiens, která v posledních letech věnovala nesmírné úsilí a čas nejen tvorbě mých videí a úpravě přepisů, ale i neúnavnému redigování a revizi rukopisu této knihy. Často se na ni obracím, když chci najít místo v Písmu, které mi uniká. Neustále mě posouvá k dokonalosti. Velmi speciální poděkování, drahá Wendy.

Předmluva

„Všechno, co je káráno, je učiněno zjevným pomocí světla, neboť vše, co je učiněno zjevným, je světlo. Proto říká: ‚Probuď se, spáči, a vstaň z mrtvých a zazáří na tebe Kristus.‘“ (Efezanům 5:13,14)

„Jsi ochotný řídit se pokyny Vedoucího sboru?“

A bylo to tu! Ta sugestivní otázka, kterou jsem očekával.

Stalo se to na schůzce starších, která se ukázala být mou poslední. Datum byl 4. června 2013. U stolu se mnou sedělo dalších jedenáct starších mého sboru. V čele stolu seděl náš mladý krajský dozorce Dean Jenkins. Schůzka byla svolána na pokyn kanadské pobočky společnosti Strážná věž, aby se zabývala některými obavami, které vznesli tři starší našeho sboru ohledně mé způsobilosti nadále sloužit jako COBE (koordinátor rady starších). Ukázalo se, že většina vznesených obav byla banální, ba dokonce malicherná. Všechny byly vedlejší ve srovnání s tím, co bylo skutečně na stole. Pobočka byla v obavách o mou loajalitu vůči Vedoucímu sboru.

Když mi Dean Jenkins konečně položil tu sugestivní otázku, snažil jsem se na ni odpovědět pravdivě. Řekl jsem jim, že budu vždy poslouchat pokyny Vedoucího sboru, a poznamenal jsem, že každý ze starších u tohoto stolu může tuto skutečnost dosvědčit. Nikdo neprojevil nesouhlas.

Možná, že kdybych to tak nechal být, vyhnul bych se odvolání, ale dodal jsem ujištění: „A budu tak činit i nadále, ale samozřejmě budu vždy ‚poslouchat Boha jako panovníka spíše než lidi‘.“

Nejspíš poznáte, že jde o přímý citát ze Skutků 5:29, kde Petr řekl stejná slova židovským vůdcům v Sanhedrinu. Naivně jsem si myslel, že můj odkaz na tuto biblickou zásadu je neprůstřelný. Koneckonců, existuje snad nějaká situace, kdy by křesťan musel poslouchat lidi spíše než Boha? Takže si dokážete představit můj šok, když jsem slyšel, jak někteří starší v reakci na má slova zalapali po dechu. Ve skutečnosti se nad mým odkazem na tento verš pohoršovali.

Až do této chvíle našeho setkání bylo jedinou otázkou, zda jsem způsobilý sloužit jako COBE, ale nyní se ptali, zda jsem vůbec způsobilý sloužit jako starší. Po krátké diskusi mě krajský dozorce požádal, abych počkal před zasedací místností ve vstupní hale sálu Království, než se poradí.

Na to, co se mělo stát, jsem prostě nebyl připraven!

Několik osobních souvislostí

Než se dostanu k tomu, co se stalo dál, mělo by smysl, abych se s vámi podělil o něco ze své osobní historie.

Narodil jsem se v roce 1949 a byl jsem vychován jako svědek Jehovův (SJ). Svému náboženství jsme říkali „ta Pravda“. Svému spolu-svědkovi bych řekl, že jsem byl vychován v Pravdě. Při prvním setkání jsme se běžně ptali jeden druhého: „Kdy jsi poznal Pravdu?“ nebo „Jak dlouho jsi v Pravdě?“. Věřili jsme, že jsme v jediném pravém náboženství na zemi, protože všechna ostatní učila falešné nauky.

Jako SJ jsem se neznepokojoval neklidným stavem světa. Učili mě, že konec „ničemného systému věcí“ je na dosah a že Boží království vše napraví. Právě toto přesvědčení mě motivovalo k tomu, abych v pouhých devatenácti letech opustil Kanadu a přestěhoval se s rodiči a mladší sestrou do Kolumbie, abych sloužil tam, kde „byla větší potřeba“. Tehdy jsme na našich sjezdech a shromážděních i v publikacích společnosti Strážná věž neustále dostávali připomínky, že rok 1975 bude pravděpodobně rokem, kdy Satanův ničemný systém věcí skončí v Armagedonu.

Všichni víme, že konec v roce 1975 nenastal, takže se možná divíte, proč jsem pokračoval ve službě staršího po té co tento rok přišel a odešel. Odpověď zní, že jsem stále věřil, že jsem v Pravdě. Celé fiasko roku 1975 jsem přičítal lidské nedokonalosti. Věřil jsem, že muži, kteří stáli v čele Organizace, byli schopni udělat chyby, ale že měli dobré úmysly a že se jen nechali unést vlastním výkladem věcí, ale nechtěli nikomu ublížit. Také jsem nadále věřil, že generace roku 1914 se dožije konce. To byl můj názor.

Nic z toho, co se stalo v souvislosti s rokem 1975, nemělo vliv na mé přesvědčení, že naše základní nauky mají pevný základ v Bibli. Křesťanská náboženství až na výjimky učí falešné doktríny o trojici, pekelném ohni a nesmrtelné duši. Nemohl jsem se spojit s žádným náboženstvím, které by takové věci učilo. Přijal jsem také postoj Organizace k neutralitě, zejména pokud jde o účast ve válkách. S výjimkou některých izolacionistických skupin, jako jsou Amišové a Mennonité, se velká část křesťanských denominací zapojuje do politiky a podporuje války.

Věřil jsem, že veškeré naše chybně vykládané nauky jsou malé a budou v pravý čas napraveny, jak Jehova Bůh zjevuje nové světlo své Organizaci prostřednictvím třídy věrného a rozvážného otroka, kterou tvoří zbytek pomazaných svědků Jehovových na zemi.

Pokračoval jsem ve službě jako starší celkem 40 let ve španělsky i anglicky mluvících sborech. Miloval jsem vyučování. Měl jsem rád veřejné přednášky. Pomáhal jsem při různých stavebních projektech sálů Království. Programoval jsem na míru softwarové programy pro ekvádorskou a kanadskou pobočku. Zkrátka jsem byl velmi aktivní v „teokratické službě“.

Nebyl jsem však lhostejný k nedostatkům vedení Organizace.

Během let, které jsem strávil v Kolumbii, Ekvádoru a Kanadě, jsem přišel do úzkého kontaktu s mnoha misionáři, krajskými a oblastními dozorci, bételity a členy výborů poboček. Někteří z nich byli dobří lidé, kteří se skutečně snažili projevovat osobnost podobnou Kristu, ale jiní se zdáli být mnohem blíže formě starověkých farizejů. S odstupem let si mnozí všimli, že osobností podobných Kristu očividně ubývá, zatímco farizejský prvek nabývá na síle.

Několikrát se stalo, že se do sboru, kde jsem sloužil, přistěhovaly rodiny, protože utíkaly před utlačovatelskou radou starších a hledaly bezpečné útočiště, místo, kde se starší nechovají jako duchovní policisté.

Posledních osm let, které vedly k mému odvolání, jsem sloužil jako koordinátor rady starších sboru Alliston v kanadském Ontariu. Během té doby se našli tací, kteří přesunuli své karty zvěstovatele do našeho sboru, i když to znamenalo jezdit hodinu cesty na naše shromáždění.

Občas jsem dostával zatracující předávací dopisy, které tyto duchovní uprchlíky odsuzovaly a požadovaly, abychom s nimi naložili, jak jejich bývalí starší uznají za vhodné. V jednom případě předchozí rada starších trvala na tom, abychom jednoho bratra poslali zpět, aby byl pokárán přímo jimi. Samozřejmě jsme nevyhověli. Ve většině případů byl jediným hříchem, kterého se tito dopustili, „hřích“ spočívající v tom, že nebyli ochotni dělat to, co jim bylo řečeno. Samozřejmě to bylo vždy formulováno eufemisticky jako „neochota poslouchat pokyny Jehovovy Organizace“.

To, že takový farizejský duch je ve sborech svědků Jehovových tak rozšířený, mě mělo upozornit na to, že něco není zásadně v pořádku. Je smutné, že se tak nestalo. Přesto to v mé duši vyvolalo rostoucí znepokojení. Proč jsem na to nereagoval dříve? Utěšoval jsem se tím, že jsem si vzpomněl, že starověký Izrael nepřestal být Jehovovou organizací, ani když na trůně seděli špatní králové. A opět, kam jinam jsem měl jít? Měli jsme přece Pravdu, nebo ne? Stejně jako Noe a jeho rodina byli zachráněni tím, že zůstali v Arše, přijal jsem učení, že musím zůstat v Organizaci, abych přežil Armagedon.¹

Moje probuzení

Jak jsem právě uvedl, byl jsem schopen přečkat doktrinální selhání, jako bylo fiasko roku 1975, protože jsem věřil, že Vedoucí sbor jsou čestní lidé. Ani na okamžik jsem je nepodezříval, že by byli schopni vědomě vymýšlet věci pro své vlastní záměry. Proto mě zavedení – nebo spíše znovuzavedení – nauky o generaci v roce 2010 tak šokovalo. Nyní nechvalně známá doktrína nazvaná překrývající se generace, označující časový úsek od roku 1914 do Armagedonu, byla tak očividně špatně vymyšlená konstrukce, že to otřáslo mým světem a přimělo mě to vážně se podívat na všechny ostatní nauky, které jsem vždy přijímal jako biblické.

Samostatné studium Bible pro mě bylo náročnou výzvou. Vždy jsem se spoléhal na publikace Strážné věže, které mi odpovídaly na mé otázky a vyjasňovaly jakékoliv pochybnosti. Ale pokud časopis Strážná věž a další publikace Organizace byly zdrojem mých pochybností, kam jsem měl jít hledat pravdu?

Měl jsem na paměti biblickou radu v 1. Tesaloničanům 5:21, která všem Kristovým učedníkům ukládá, aby „všechno zkoumali a toho co je dobré se pevně drželi“. Je tu také výzva, kterou najdeme v 1. Jana 4:1, abychom „ověřovali inspirované výroky, zda pocházejí od Boha“. Vyzbrojen touto autoritou jsem zkoumal všechny základní nauky Organizace z čistě biblického základu. Měl jsem zájem spolupracovat s ostatními, kteří stejně jako já chtěli studovat Písmo bez osobních výkladů a lidských názorů. Ukázalo se, že to bude obtížnější, než jsem očekával, protože jako svědek Jehovův jsem byl vyučován chybné metodě studia Bible zvané eisegeze. Teprve když jsem se naučil správnou metodu zvanou exegeze, mohl jsem udělat skutečný pokrok. (Viz „Kapitola 2 Správné studium Bible“).

Samozřejmě jsem věděl, že Organizace by se k takovému počinu postavila tvrdě, a tak jsem si zvolil pseudonym „Meleti Vivlon“, abych zamaskoval svou identitu, a spustil jsem webovou stránku s názvem „Beroean Pickets“.²

Naučit se přemýšlet kriticky

V roce 2012 jsem v důsledku svého bádání také začal zkoumat biblickou platnost neviditelné přítomnosti Krista roku 1914. Na regionálním sjezdu koncem téhož roku zazněl proslov s názvem: „Vyhněte se zkoušení Jehovy ve svém srdci“. Vehnal mi do očí slzy smutku, protože mi vzali to nejcennější v mém životě, mé náboženství, a pošlapali ho. Co bylo na této přednášce tak špatného?

Začnu tím, že nám řečník řekl, že mít online skupinku pro studium Bible neřízené Organizací se rovná „zkoušení Jehovy ve svém srdci“. Jak to? Protože to znamenalo, že znevažujeme duchovní pokrm, který nám Jehova Bůh poskytuje prostřednictvím své Organizace. Řečník zašel tak daleko, že učil, že i tiché pochybování o platnosti jakéhokoli učení se rovná zkoušení Jehovy ve svém srdci. Jak bych však mohl řečníkova slova sladit s vědomím, že nauka o překrývající se generaci není v souladu s Písmem? Jak by mohl mluvit pravdu vzhledem k tomu, že je nám řečeno, abychom se „ujistili o všech věcech“ a „zkoušeli inspirované výroky, abychom viděli zda pochází od Boha“? Držet v mysli a srdci dvě protichůdné a protikladné myšlenky může být mentálně i emocionálně zničující. Tento stav je znám jako kognitivní disonance.³

Po skončení sjezdu jsem si sehnal skutečnou osnovu přednášky, abych se ujistil, že to, co jsem slyšel, skutečně pochází od Vyučovacího Výboru a není to jen názor přednášejícího. Mé nejhorší obavy se potvrdily. Podle osnovy byli ti, kdo pochybovali o učení Vedoucího sboru, přirovnáni ke Korachovi, Izraelitovi, který zpochybnil Mojžíšovu autoritu a byl za svou vzpouru Bohem odsouzen. To mi připadalo jako hrubé a samoúčelné zneužití biblického příběhu. Vždyť Korach chtěl Mojžíše nahradit! Já jsem se chtěl jen ujistit, že vše, čemu jsem vyučován, je založeno na Písmu a nepochází od lidí. Skrze tento sjezdový proslov si Vedoucí sbor pojistil kontrolu nad svědky Jehovovými tím, že zkoumání svých nauk prohlásil za hřích!

To nebylo v politice Organizace žádný problémem. Vedoucí sbor se záměrně zmocňoval kontroly nad myslí a srdci nás všech. V době, kdy toto píši, v roce 2022, tedy o deset let později, vím o sestře z jednoho sboru v Utahu, která byla právě vyloučena ze sboru, protože odmítla přestat navštěvovat online skupinu pro studium Bible, která neměla žádnou vazbu na žádné náboženství. Chtěla jen studovat Bibli, aniž by používala publikace Strážné věže. To je považováno za odpadlictví, těžký hřích.

Samozřejmě, že není žádným odpadlíkem. Odpadlík je ten, kdo se k Bohu obrací zády. Tato sestra nadále věří v Boha Jehovu a jeho Syna, Ježíše Krista. Při poslechu jejího slyšení v právním výboru na mém YouTube kanálu, Beroean Pickets⁴, můžete být svědkem této skutečnosti.

Jakkoli mě to všechno znepokojovalo, stále jsem se držel naděje, že Jehova vše ve svůj čas napraví, a tak jsem ještě krátkou dobu sloužil jako starší. Protože jsem byl koordinátorem, připadlo mi přidělování částí služebního shromáždění. To mi umožnilo vyhnout se jakýmkoli proslovům propagujícím učení SJ, které jsem nyní vnímal, že jsou v rozporu s Písmem.

Čas od času mě koordinátor studia Strážné věže – člověk, kterého jsem považoval za dobrého přítele – požádal, abych se ujal vedení studia, když tam nemohl být. Když se to stalo, nejprve jsem si ten článek přečetl, než jsem s vedením souhlasil. Při jedné příležitosti mě požádal, abych vedl studium z 20. května 2012. Po jejím přečtení jsem ve druhém odstavci našel toto:

Ti, kdo patří k jiným ovcím, by nikdy neměli zapomenout, že jejich záchrana závisí na tom, zda aktivně podporují Kristovy pomazané „bratry“, kteří jsou ještě na zemi.⁵

Tvá záchrana nezávisí na podpoře „pomazaných bratrů“ z Vedoucího sboru. Petr nám ve Skutcích 4:8-12 říká, že jediné jméno, na kterém závisí tvá záchrana, je jméno Ježíše Krista. Naznačovat něco jiného znamená nahrazovat Krista pouhými nedokonalými lidmi. Pokud nyní hledáte v Organizaci svědků Jehovových situaci, která by se podobala Korachově opovážlivosti nahradit Mojžíše, našli jste ji! Měj na paměti, že i Strážná věž učí, že Ježíš je „větší Mojžíš“.⁶

Samozřejmě jsem nemohl s čistým svědomím toto studium Strážné věže vést, a tak jsem svému „důvěryhodnému“ příteli řekl, že by mi nebylo příjemné se studia ujmout, a že by si měl domluvit někoho jiného. Chtěl vědět proč a poslal mi e-mail s žádostí o vysvětlení. Nikdy jsem mu neodpověděl a na celý incident jsem zapomněl. O rok později to byl on, kdo mě obvinil před radou starších a požadoval vědět, co přesně mi bylo nepříjemné. Tehdy jsem nevěděl, že místo toho, aby mě konfrontoval jako muž s mužem, odběhl za krajským dozorcem, který ho pověřil, aby mě špehoval a shromáždil pádné důkazy, které by mohl použít proti mně.

Nástraha upřednostňování lidí před Bohem

Vraťme se k noci 4. června 2013 – když jsem seděl před zasedací místností sálu Království a čekal, až starší dokončí jednání o tom, zda mě odvolat z funkce staršího, sám jsem se potýkal s otázkou: Chtěl jsem vůbec pokračovat ve funkci staršího? Na jedné straně bych se odstoupením zbavil jakéhokoli konfliktu svědomí. Ale na druhé straně bych se vzdal své odpovědnosti chránit stádo před takovými staršími, kteří v minulých letech zneužívali sbor v Allistonu.

Předtím toho dne, jsem své ženě Retě řekl, že mám v úmyslu zůstat starším i nadále a že jsem si jistý, že se dokážu vyhnout vlastnímu usvědčení. Myslel jsem na to, že se na mou situaci vztahují Ježíšova slova z Matouše 10:19-21:

Když vás však vydají, nepociťujte úzkost, jak nebo co máte mluvit, neboť v tu hodinu vám bude dáno, co máte mluvit; vždyť to nejste jen vy, kdo mluví, ale je to duch vašeho Otce, který mluví vaším prostřednictvím. Dále, bratr vydá bratra na smrt a otec své dítě, a děti povstanou proti rodičům a dají je usmrtit.

V průběhu dějin se tato slova vztahovala na náboženskou inkvizici mnohem častěji než na inkvizici politickou. Nesmíme z toho vyvozovat, že nám Ježíš říká, že slova, která nám poskytne svatý duch, povedou k úniku před pronásledováním. Ne. Říká, že slova, která naplní Boží vůli, nám neposkytne lidská moudrost, ale svatý duch. Náš Otec si nepřeje, aby byl někdo zahuben, ale aby všichni byli zachráněni, a tak duch poskytne slova potřebná k prozkoumání stavu srdce inkvizitorů.⁷

To, co se mi mělo stát, pro mě osobně nemělo velký význam. Mnohem větší význam to mělo pro duši ostatních dvanácti mužů, kteří seděli u toho stolu. Všichni stáli před volbou, která mohla docela dobře ovlivnit jejich záchranu. Postaví se na stranu Boha, nebo se podřídí lidskému diktátu? Komu budou patřit? Kristu? Nebo Vedoucímu sboru?

Po návratu do jednací místnosti mi bylo řečeno, že bratři potřebují, abych jim objasnil, co jsem měl na mysli, když jsem říkal „poslouchat Boha jako panovníka spíše než lidi“. Krajský dozorce mě požádal, abych uvedl příklad.

To byl okamžik pravdy! Abych zůstal starším, což bylo mým záměrem, stačilo říci, že mě nenapadá žádný příklad, kdy by to bylo nutné. To by ovšem byla samozřejmě lež. Přesto jsem mohl argumentovat tím, že tohle je chvíle pro teokratickou válečnou taktiku Organizace – neříkat někomu, kdo má autoritu, něco, co nemá právo vědět.⁸ Případně jsem mohl navrhnout něco tak bizarního, že by všichni byli nuceni pochopit, kam mířím. Mohl jsem například říci, že bych neposlechl Vedoucí sbor, kdyby po mně chtěl, abych kázal o Trojici nebo o pekelném ohni.

Cokoli z toho by mě pravděpodobně osvobodilo, ale srdce mužů přede mnou by to neprověřilo. Pracoval jsem s těmito muži léta a navzdory řadě hloupých a někdy i znepokojivých příhod jsem většinu z nich považoval za dobré muže. Ale člověk nikdy doopravdy nepozná charakter druhého, dokud ho nepodrobí zkoušce.

Věřím, že mě toho dne vedl svatý duch, protože jsem na schůzku vstoupil s myšlenkou odpovědět na jejich otázky tak, abych se vyhnul odvolání, ale zdálo se, že mi v uskutečnění mého plánu brání.

V odpovědi na jejich otázku, v níž mě žádali o konkrétní příklad, jak bych aplikoval Sk 5:29, jsem přišel s tímto:

Představte si, bratři, že bychom se vrátili v čase do roku 1924, kdy Rutherford předpovídal, že v příštím roce dojde ke vzkříšení „starověkých významných mužů“ – mužů jako Abraham, Mojžíš a Daniel. A teď si představte, že by Rutherford přišel za mnou a požádal mě, abych na sjezdu toho roku přednesl přednášku propagující myšlenku, že rok 1925 bude začátkem vzkříšení a začátkem konce. Kdybych tam byl a věděl to, co dnes všichni víme, nemohl bych takovou přednášku s čistým svědomím přednést, a proto bych tento úkol odmítl.

Myslel jsem si, že je to neprůstřelná odpověď. Mýlil jsem se. Jak se ukázalo, bylo to přesně to, co krajský dozorce hledal, aby mohl doporučit mé odvolání.

Z dvanácti přítomných mužů měl jen jeden odvahu postavit se za pravdu. Pouze jeden odmítl souhlasit s mým odvoláním. Byl to Pat O’Brien, který byl sám terčem několika neoprávněných útoků na svou osobu ze strany některých starších. Stál si za svým a hlasoval proti jejich rozhodnutí.

Když přišel čas vynést konečný verdikt, důvodem mého odvolání bylo, podle slov krajského dozorce Deana Jenkinse: „Je zřejmé, že nejste plně oddán Vedoucímu sboru.“

Toto obvinění mě šokovalo, i když by vlastně nemělo, protože jen o rok dříve osm mužů Vedoucího sboru prohlásilo sama sebe za věrného a rozvážného otroka z Matouše 24:45.

Pokračování obtěžování

Přestože starším chyběly jakékoli důkazy, které by mohli použít k mému vyloučení, byl jsem od té chvíle sledován a obtěžován.

Třikrát jsem byl předveden před dva starší k výslechu na základě falešných obvinění. Když jsem požádal o jména těch, kteří obvinění vznesli, starším se náhle projevila špatná paměť. To, že tak snadno lhali a zakládali tak závažná obvinění na pomluvách a drbech, ještě více snížilo můj pohled na tyto muže, které jsem kdysi považoval za své přátele.

V roce 2014 jsme se s manželkou přestěhovali do Burlingtonu v Ontariu, čímž jsme se dostali do sboru Aldershot. Tamní starší se se mnou také chtěli setkat. Když jsem jejich „pozvání“ na setkání odmítl, koordinátor rady starších se naštval a vyvíjel na mě další nátlak. Řekl mi, že mají dvacetistránkový spis, který jim poslali z Allistonského sboru, a že se musíme sejít a probrat ho. Požádal jsem ho, zda by mi neukázal, co o mně bylo napsáno, ale odmítl. Odmítl jsem se tedy sejít.

Poslední pokus o domluvu se staršími z Allistonu

Navzdory tomu, jak se mnou starší z Allistonu zacházeli, jsem k těmto mužům, s nimiž jsem léta spolupracoval, stále choval náklonnost. Kdybych dal průchod nenávisti, stal bych se tím, co jsem odsuzoval. Obával jsem se, že postoj starších ke mně byl jen špičkou ledovce. Měl jsem pocit, že se z nich stali farizejové. A tak jsem několik měsíců poté, co mě odvolali z funkce staršího, sepsal dopis s mým vyjádřením. (Celý text dopisu naleznete v „Dodatek A: Můj dopis sboru Alliston“.)

Brzy jsem zjistil, že jejich reakce na můj dopis nebyla taková, v jakou jsem doufal, i když bohužel velmi podobná té, kterou jsem očekával. Pat O’Brien, starší, který se postavil proti jejich rozhodnutí mého sesazení, se mi svěřil, že vedoucí studia Strážné věže chce použít můj dopis jako základ k mému vyloučení. Jeden ze zkušenějších mužů v radě starších mu však řekl, že to není možné, protože jsem dopis nesdílel se sborem, ale pouze se staršími.

Jejich reakcí bylo, že mi nařídili, abych před ně předstoupil, aby mi mohli přečíst odpověď. To mi připadalo jako dětinský pokus uplatnit nade mnou svou autoritu, a tak jsem jim řekl, aby se zachovali jako muži a prostě mi dali dopis k přečtení, jak jsem to udělal já pro ně. Odmítli to udělat a dodnes netuším, co v jejich dopise stálo. Jsem si jistý, že můj dopis a jejich odpověď byly zahrnuty do „dvaceti stránek“, které starší z Allistonu poslali starším sboru v Aldershotu poté, co jsem se tam přestěhoval.

Můj výzkum se prohlubuje

Pokud vás zajímá, proč jsem navzdory všemu tomu zneužívání zůstal v Organizaci, pak vězte, že bych se nikdy nenechal od Boha odstrčit člověkem. To, co jsem musel vytrpět, nebylo nic ve srovnání s tím, čím prošel náš Pán:

Důkladně uvažujte o tom, kdo snesl tolik nepřátelských slov od hříšníků, kteří tím škodili sami sobě. Tak se neunavíte a nevzdáte. (Hebrejcům 12:3 PNS 2013)

Pokud měli svědkové Jehovovi pravdu, pak mě žádné množství „nepřátelských řečí“ nevyžene. Ale co když Organizace nebyla tím pravým náboženstvím? Ihned po mém odvolání v roce 2013 jsem zintenzivnil biblický výzkum, který jsem začal v roce 2010.

Někteří mi v průběhu let radili, že jsem měl jednoduše „čekat na Jehovu“, aby napravil věci, které jsou špatné, a naznačovali, že jsem předbíhal Organizaci. To je běžná záložní varianta, které se Svědkové drží, když čelí rozporům a pokrytectví.

Pomocí výkonných nástrojů v počítačové verzi knihovny Strážné věže jsem provedl vyhledávání v Překladu nového světa Svatých písem na téma „čekání na Jehovu“. Překvapilo by vás, kdybyste zjistili, že Bible ani jednou nepoužívá výzvu „čekat na Jehovu“ v souvislosti s nápravou toho, co je špatně u těch co vedou Jeho lid? Ve skutečnosti se týká trpělivého čekání na záchranu při snášení soužení a pronásledování ze strany bezbožných a troufalých lídrů. S tímto bleskovým osvícením jsem se ponořil do studia všech nauk, které jsou pro společnost Strážná věž specifické, včetně:

Neviditelná přítomnost Krista v roce 1914.

Vzkříšení pomazaných v roce 1918.

Jmenování věrného a rozvážného otroka v roce 1919.

Pozemská naděje na vzkříšení „spravedlivých jiných ovcí“.

144 000 pomazaných jako doslovný počet.

Vedoucí sbor jako věrný a rozvážný otrok.

Zákaz transfuze krve.

„Složené znamení“ posledních dnů.

Vyhnanství do Babylonu v roce 607 př. n. l.

Biblický základ pro vyloučení ze sboru.

Zákaz přijímání symbolů pánovy večeře.

Požadavek kázat dům od domu.

Křest jako symbol zasvěcení Bohu.

Dokážete si představit, jak jsem se cítil, když jsem se dozvěděl, že ani jednu z těchto základních nauk Strážné věže nelze podepřít Písmem?

Proč jsem napsal tuto knihu

Když Ježíš začal kázat, jeho cílem nebylo útočit na náboženské vůdce Izraele. Šlo mu o to, aby pomohl hříšníkům k pokání. Farizejům řekl: „Nebyl jsem vyslán k nikomu jinému než ke ztraceným ovcím z izraelského domu.“⁹

To je rozzuřilo, protože se považovali za spravedlivé a bezúhonné. Nehodlali naslouchat Ježíšovu poselství dobré zprávy o Božím království. Místo toho v něm viděli potížistu, protože ohrožoval jejich autoritu a kontrolu nad lidmi.

Napsáním této knihy, prostřednictvím své práce na svých dvou webových stránkách (beroeans.net a losbereanos.com) a na YouTube kanálech Beroean Pickets a Los Bereanos chci pomoci křesťanům obecně a svědkům Jehovovým zvláště, aby se naučili kriticky přemýšlet o věcech, kterým je učí jejich kněží, duchovní, pastoři nebo Vedoucí sbor.

Je samozřejmě nemožné ukázat, že se někdo mýlí, aniž by to na něj vrhalo špatné světlo, zvláště když své omyly nepřijímá, ale naopak pronásleduje ty, kteří tyto omyly odhalují. Ježíš eufemisticky neměnil pravdu jen proto, aby neurážel znalce zákona a farizeje. Nebál se jich. Podobně nebojácný byl tváří v tvář opozici i Pavel. Řekl Efezanům:

Všechno, co je káráno, je učiněno zjevným pomocí světla, neboť vše, co je učiněno zjevným, je světlo. Proto říká: „Probuď se, spáči, a vstaň z mrtvých a zazáří na tebe Kristus.“ (Efezanům 5:13,14)

Poddání se vedení svatého ducha

Jsme vyzýváni, abychom se probudili! Duchovně jsme spali, byli jsme mrtví ve svých hříších a neznali jsme pravdu. Nyní můžeme „vstát“ neboli dospět k duchovnímu životu, což znamená získat spravedlivé postavení před Bohem prostřednictvím Ježíše Krista.¹⁰

Ježíš nám řekl, že pravda nás osvobodí.¹¹ Ale to neplatí pro každého. Jehova pravdu před mnohými skrývá, zatímco těm, které si vybere, ji zjevuje.

Tehdy Ježíš odpověděl a řekl: „Veřejně tě chválím, Otče, Pane nebe a země, protože jsi utajil tyto věci před moudrými a intelektuály a zjevil jsi je nemluvňatům. Ano, Otče, protože jsi uznal za dobré tak jednat.“ (Matouš 11:25,26)

Podivuhodné na tomto Božím uspořádání je, že moudří a intelektuálové – ti, kteří se opovážlivě považují sami za věrné a rozvážné – si neuvědomují, že pravda je před nimi skryta. Domnívají se, že mají pravdu, ale dozvědí se opak, i když poté, co je příliš pozdě.

Jak si můžeme být ty nebo já jisti, že neskončíme na stejné lodi jako tito samozvaní „mudrci“? Apoštol Jan napsal:

Píšu vám to o těch, kdo se vás snaží oklamat. A pokud jde o vás, pomazání, které jste od něho přijali, zůstává ve vás a nepotřebujete, aby vás někdo poučoval. Pomazání od něho vás poučuje o všem a je pravé a není lží. Jak vás poučilo, tak zůstaňte v jednotě s ním. (1. Jana 2:26,27)

Jak se na tebe vztahují Janova slova, pokud jsi jeden ze svědků Jehovových? Pokud se považuješ za jednu z jiných ovcí, je rozumné uvažovat o tom, že by tě tvůj milující Otec, Jehova Bůh, zbavil pomazání, o kterém mluví Jan – pomazání, které tě osvobozuje od toho, abys byl oklamán lidským učením? Nutil by tě milující Otec, abys důvěřoval samozvaným lidem, aby ti říkali, co je pravda a co je lež, co je dobré a co je špatné? Proč by tě Bůh činil závislým na lidech, když pomazání jeho svatého ducha, „který vás poučuje o všem“ je vše co potřebuješ?

Vím, že zkoumat svou víru může být velmi znepokojující. Ale přemýšlej o Saulovi z Tarsu. Věřil, že je zachráněn. Byl vyškolen v Božím zákoně jedním z nejlepších učitelů v Izraeli. Měj na paměti, že izraelský národ byl skutečně Božím lidem. Mimo Izrael existovaly pouze pohanské národy uctívající falešné bohy. Navzdory všem těmto skutečnostem neměl Saul z Tarsu před Bohem schválené postavení, jak si myslel, že má. Ani na to nepřišel sám. Ježíš se mu musel zjevit v oslepujícím světle. Když se ohlédl za vším, co ztratil – za všemi svými přáteli, za veškerým bohatstvím, které mohl nashromáždit, za veškerou prestiží, které se mohl těšit – ano, když se za tím vším ohlédl – napsal:

A opravdu také pokládám všechno za ztrátu pro nesmírnou vzácnost poznání Krista Ježíše, svého Pána. Pro něho jsem se všeho zřekl a pokládám to za odpad, abych získal Krista. (Filipanům 3:8 ČSP)

Nevím o nikom, kdo by byl dnes povolán do Království prostřednictvím oslepujícího světla a hlasu z nebe. Přesto nám Jan 6:44 říká, že „nikdo ke mně nemůže přijít, pokud ho nepřitáhne Otec, který mě poslal…“¹² Pokud tě svatý duch volá, aby si otevřel své srdce pravdě, pak máš na výběr. Dovolíš mu, aby tě vedl, nebo se vrátíš k lidem, aby ti řekli, čemu máš věřit? Budeš patřit Ježíši, nebo nějaké organizaci či církvi? Praví křesťané patří pouze Kristu.

Ať se tudíž nikdo nechlubí lidmi; vždyť všechno patří vám, ať Pavel, nebo Apollos, nebo Kéfas, nebo svět, nebo život, nebo smrt, nebo věci nynější, nebo věci budoucí, všechno patří vám; vy zase patříte Kristu; Kristus zase patří Bohu. (1. Korinťanům 3:21-23)

Pokud tvá odpověď zní, že bys našeho Pána Ježíše poslouchal raději než kteréhokoli člověka, pak další otázka zní: Do jaké míry ho budeš poslouchat? Kolik jste toho ochotni obětovat pro Krista? Kolik potup a ponižujících pomluv jste ochotni snést? Sneseš hanbu, která se snáší na spravedlivé, jako to udělal sám Ježíš?

…Upírejme přitom oči na Ježíše, Hlavního zprostředkovatele a Zdokonalovatele naší víry. Pro radost, kterou měl před sebou, snesl smrt na mučednickém kůlu, pohrdl hanbou… (Hebrejcům 12:2)

Šťastní jste, když vás lidé haní a pronásledují vás a lživě proti vám říkají kdejakou ničemnost kvůli mně. Radujte se a poskakujte radostí, protože vaše odměna v nebesích je veliká; tak totiž pronásledovali proroky před vámi. (Matouš 5:11,12)

Mějte na paměti, že obrátit se ke Kristu neznamená odvrátit se od Jehovy. Brána k našemu Otci vede skutečně jen skrze Ježíše Krista.¹³ V Edenu Jehova ustanovil opatření, díky němuž se s ním jeho ztracené lidské děti mohly smířit. Nebeský Otec vskutku nehledá přátele. Chce zpět své děti. To, co ti nabízí dobrá zpráva, je možnost stát se Božím dítětem.

Ale všem těm, kdo ho přece přijali, dal autoritu stát se Božími dětmi, protože projevovali víru v jeho jméno; a nebyli zrozeni z krve ani z tělesné vůle ani z vůle mužovy, ale z Boha. (Jan 1:12,13)

Všichni ti, kdo jsou vedeni Božím duchem, jsou totiž Boží synové. Vždyť jste neobdrželi ducha otroctví, který opět působí strach, ale obdrželi jste ducha přijetí za syny, a tímto duchem voláme: „Abba, Otče!“ (Římanům 8:14,15)

Chovám naději, že v této knize nalezneš povzbuzení a biblickou oporu, aby si se stal jedním z adoptovaných dětí našeho nebeského Otce, což je právo, které je nabídnuto všem, kdo věří v Ježíše Krista.

Kéž tě náš „Otec něžného milosrdenství“ povzbudí!¹⁴

Tvůj bratr v Kristu,

Eric Michael Wilson alias Meleti Vivlon

Úvod

Pokud není uvedeno jinak, jsou všechny biblické citace v této knize převzaty z Překladu nového světa Svatých písem, Studijní překlad (1984). Dávám přednost této verzi před novějším vydáním z roku 2013, které vůbec není novým překladem, ale spíše redakčním dílem.

Všechna tučná písma a kurzíva jsou má, pokud není uvedeno jinak. Také hranaté závorky [ ] jsou přidány k citacím a biblickým textům, abych uvedl poznámky, které věřím, pomohou čtenáři lépe pochopit význam obtížných biblických pasáží nebo vysvětlit specifické pojmy.

Pokud budu odkazovat na právnickou osobu, kterou je Biblická a traktátní společnost Strážná věž v Pensylvánii, a její sesterská společnost Biblická a traktátní společnost Strážná věž v New Yorku, budu používat spojení „společnost Strážná věž“ nebo jen „Společnost“. Když budu odkazovat na hlavní časopis této korporace, budu používat spojení Strážná věž.

Když budu mluvit o entitě, která řídí život svědků Jehovových, budu všude psát „Organizace“ s velkým písmenem, protože se pro všechny účely stala vlastním podstatným jménem – jmenovaným vládcem.

I když jsem se snažil být co nejvíce genderově neutrální, v některých případech je to kvůli omezením angličtiny obtížné. Proto píši s velkým písmenem Člověk (Man) a Lidstvo (Mankind), pokud se tyto výrazy vztahují k lidem obou pohlaví. Pro ilustraci: „Pavel byl jako každý z nás, obyčejný člověk,“ versus „Ježíšova slova jsou určena všem, každému obyčejnému Člověku.“

Ve většině případů jsem z biblických citací odstranil horní indexy čísel veršů a někdy i odrážky odstavců, protože ty nebyly součástí původních rukopisů. Byly vloženy o několik století později jako pomůcka pro studenty Bible. Podléhají však zaujatosti opisovače a/nebo překladatele. Někdy dělení verše a zalomení odstavců zastírají nebo dokonce mění smysl Písma. Doufám tedy, že jejich odstraněním podpořím větší srozumitelnost toho, co chtěl autor Bible čtenáři sdělit.

Chci se také vyhnout pasti vytrhávání veršů z kontextu na podporu nějakého záměru, což je něco, čím je organizované náboženství proslulé. Naším cílem je dosáhnout nezaujatého porozumění Písmu. Připouštím, že si klademe velmi vysokou laťku vzhledem ke staletím zamlžujících doktrinálních nauk, které trápí studenty Bible, a také vzhledem k problémům s porozuměním jazykům a kulturám v minulosti před dvěma tisíciletími.

O této knize

Hlavním účelem této knihy je poskytnout svědkům Jehovovým možnost samostatně zkoumat Písmo, aby se dozvěděli pravdu o naději, kterou obsahuje dobrá zpráva, kterou Jehova Bůh nabízí celému lidstvu prostřednictvím svého syna Ježíše Krista.

V 1. kapitole začnu krátkým úvodem, který porovná dobrou zprávu hlásanou svědky Jehovovými s tou, kterou nám oznámil Ježíš.

Dále se budu zabývat obavou, kterou bude mít většina čtenářů: „Jak poznám, že Erik není jen další člověk, který se mě pokouší svést falešným učením?“ Jediný způsob, jak to mohu udělat, je poskytnout Vám stejnou metodu studia Bible, která mě od doby, kdy jsem opustil Organizaci, ochránila před tím, abych nebyl oklamán „lidskou falší a vychytralými podvody“.¹⁵

Za tímto účelem jsem připravil 2. kapitolu nazvanou „Studium Bible Vedené Správně“, kde se dozvíte, jaký je rozdíl mezi eisegetickým a exegetickým studiem Bible. Jakmile toto budete mít ve svém duchovním arzenálu, už nikdy nebudete muset spoléhat na druhé, aby vám řekli, co je pravda a jak rozpoznat faleš.

Poté využijeme to, co jsme se naučili ve 2. kapitole, a tyto techniky aplikujeme při zkoumání základních nauk Organizace, které se vztahují k dobré zprávě, kterou Svědkové hlásají. Nebude to suché akademické cvičení, ale objevná cesta, na které se dozvíme odpovědi na mnoho znepokojivých otázek.

3. Kapitola se například zabývá tématem „tato generace“ z Matouše 24:34. Bude se zabývat matoucí litanií výkladů – které se mění doslova každou dekádu -, s nimiž přicházel Vedoucí sbor, aby tuto nauku udržel při životě, až nakonec vykonstruoval dnes již neslavně proslulou „překrývající se generaci“. To, že bylo třeba sedmi let k zavedení této doktríny do její současné podoby, také prozrazuje mnohé o motivaci, která za ní stojí.

Ve 4. kapitole se seznámíte s ohromujícími biblickými důkazy, které znemožňují udržet při životě doktrínu o neviditelné přítomnosti Krista v roce 1914. A co víc, dozvíte se také, jak Vedoucí sbor nedávno podkopal své vlastní učení o roce 1914, a to ne jednou, ale hned dvakrát!

V 5. kapitole „Co potřebujete vědět o roce 607 př. n. l.“ najdete archeologické a astronomické důkazy, že rok 607 př. n. l. nemůže být datem židovského vyhnanství do Babylonu. Ještě důležitější však budou důkazy o tom, že vedení Strážné věže o této skutečnosti ví již celá desetiletí, a přesto nadále propaguje to, o čem ví, že není pravda.

Až se dostaneme ke kapitolám 6. a 7., ukážeme si na základě Písma, jak Vedoucí sbor klamal stádo ohledně pravé podstaty křesťanské záchrany, a tím brání svědkům Jehovovým ve vstupu do Božího království.

8. kapitola se zabývá otázkou, zda je číslo 144 000 symbolické nebo doslovné – s drastickými důsledky pro dobrou zprávu hlásanou Svědky. Zabývá se také otázkou, kdo přesně tvoří „velký zástup“ ze Zjevení 7:9. Není to ten, o kom si myslíte, že to je.

V 9. kapitole použijeme exegezi, abychom ukázali, že „velké soužení“ ze Zjevení 7:15 je něco, co se dotýká všech křesťanů v průběhu věků.

Neexistuje snadná cesta jak vás připravit na ohromující odhalení v 10. kapitole, kde se dozvíte pravý původ učení svědků Jehovových o „jiných ovcích“.

Kapitola 11. pojednává o tom, jak rozpoznat falešné proroky a co s nimi dělat. Vedení Strážné věže vždy tvrdilo, že není falešným prorokem, ale pouhými lidmi, kteří se upřímně dopustili chyb. Potvrzují historická fakta toto tvrzení, nebo skrývají pravdu, aby se ochránili? Budete se moci rozhodnout sami za sebe, až si přečtete historické důkazy předložené přímo z publikací vydaných Organizací. A to o třech největších prorockých selháních za poslední půldruhé století, konkrétně 1914, 1925 a 1975.

Další dvě kapitoly (12. a 13.) se zabývají otázkou božské autority. Je současný Vedoucí sbor ustanoven Bohem, nebo je ustanoven sám sebou? Součástí jejich nároku na autoritu je přesvědčení, že měli svůj protějšek v prvním století, Vedoucí sbor sídlící v Jeruzalémě. Kapitola 12. analyzuje Písmo, aby ukázala, že tomu tak být nemůže.

Kapitola 13. podrobně zkoumá dogma, že v roce 1919 Ježíš jmenoval vrcholné muže ve společnosti Strážná věž, aby byli jeho věrným a rozvážným otrokem. Pokud pro to neexistují žádné důkazy, pak by současný Vedoucí sbor nebyl ničím jiným než uzurpátory. Budete mít k dispozici všechna fakta, která budete potřebovat, abyste o tom rozhodli sami.

Kapitola 14. pojednává o tom, co znamená přijímat chléb a víno a co váš vztah s Ježíšem Kristem skutečně znamená z hlediska vaší záchrany.

V 15. kapitole se nyní dostáváme k rozhodujícímu bodu o tom, jak společnost Strážná věž ukradla svědkům Jehovovým záchranu.

V době, kdy se čtenář dostane ke kapitole 16., bude mít v hlavě otázku: „Kam mám odtud jít dál?“ Je možné jít dál se svou vírou, aniž byste se přidali k jinému náboženství? Je vůbec náboženství nutné? V této kapitole na tyto otázky najdete odpovědi.

Přestože je většina této knihy věnována boření falešných nauk, neprospěl bych ti, milý čtenáři, kdybych to tak nechal být. Mým cílem není ničit, ale budovat. Když si někdo uvědomí, že jeho systém víry zkrachoval, může to mít zničující následky. Když však Petra znepokojilo něco, co Ježíš řekl, jeho rozhodnutí bylo držet se Krista. V Janovi 6:68,69 řekl: „Pane, ke komu odejdeme? Máš výroky věčného života, a my jsme uvěřili a poznali, že jsi Boží Svatý.“

Chovám pevnou naději, že tuto knihu dočtete s vírou, která bude silnější a jistější než kdykoli předtím a bude založena na Písmu – spíše než na publikacích člověka.

1

Co je to Dobrá Zpráva?

„I kdybychom však my nebo anděl z nebe vám snad oznamovali jako dobrou zprávu něco nad to, co jsme vám oznámili jako dobrou zprávu, ať je proklet. Jak jsme výše řekli, nyní také říkám znovu: Kdokoli vám oznamuje jako dobrou zprávu něco nad to, co jste přijali, ať je proklet.“ (Galaťanům 1:8, 9)

Slova apoštola Pavla určená Galaťanům jsou mocným odsouzením každého člověka nebo náboženství, které překrucuje svaté poselství dobré zprávy. Toto poselství přinesl Ježíš Kristus. A jeho apoštolové a následovníci jej šířili po celém římském světě. Nicméně, netrvalo to dlouho a Satanovi „služebníci dobra“¹⁶ začali rozsévat falešnou dobrou zprávu. Pavel dává jasně najevo, co si o takových podvodnících myslí. Dvakrát to říká Galaťanům: „Ať je proklet!“

Prokletý Bohem! Těžko si lze představit cokoliv horšího.

Kázají svědkové Jehovovi stejné poselství dobré zprávy, jaké kázal Pavel a ostatní apoštolové? Nebo jsou vinni tím, že rozsévají překroucenou naději na záchranu?

V Bibli je nazývána „dobrou zprávou o Království“, „dobrou zprávou o Ježíši“, „dobrou zprávou o Bohu“, „dobrou zprávou o vaší záchraně“ nebo prostě jen „dobrou zprávou.“¹⁷ Začněme tím, že prozkoumáme, co kážou svědkové Jehovovi.

Co je tou dobrou zprávou podle JW.org?

Dobrá zpráva, kterou svědkové Jehovovi kážou dům od domu, je zpráva o „věčném životě v pozemském ráji.“¹⁸ Typickým příkladem tohoto poselství je aktuální brožura Radujte se ze života navždy! dostupná na stránkách JW.org. Publikace vydané společností Strážnou věží přinášejí naději na věčné mládí, věčné zdraví a věčné štěstí v pozemském ráji. Kromě toho nabízejí vyhlídku na shledání s vašimi zemřelými milovanými prostřednictvím naděje na vzkříšení a na společný život v míru a harmonii. Kdo by to nechtěl?

Obrázek 1. Brožura Radujte se ze života navždy!

Ilustrace, jako je tato na obrázku 2, mají za cíl Svědky ujistit, že jsou zvýhodněni k přežití v Armagedonu, pokud zůstanou věrní Organizaci s jejím Vedoucím sborem složeným z Kristových pomazaných bratrů.

Musíme se však ptát, je skutečně záměrem Boha Jehovy obnovit na Zemi ráj plný spravedlivých lidí, kteří budou žít navěky? Věřím, že Bible o této příležitosti pro lidi učí. Ale – a to je skutečná otázka – je naděje na věčný život v pozemském ráji tou dobrou zprávou, kterou Ježíš kázal? Ne, není!

Co je tou dobrou zprávou, kterou kázal Ježíš?

Mým cílem je prostřednictvím této knihy dokázat, že Organizace svědků Jehovových od svého vzniku v roce 1931 nekáže stejnou dobrou zprávu, jakou hlásal Ježíš a apoštolové. Abych toho dosáhl, nebudu se muset pouštět mimo publikace vydané Strážnou věží.

Obrázek 2. Přežití Armagedonu.

Bylo by ode mne nespravedlivé, kdybych od svého vlastního psaní očekával méně, než kolik požaduji od publikací Společnosti. Proto pro účely srovnání začněme zkoumáním toho, co Písmo odhaluje o dobré zprávě o Božím království.

Abychom pochopili dobrou zprávu, musíme se vrátit na začátek, abychom zjistili, proč je potřeba.

Když Adam a Eva zhřešili, Jehova Bůh udělal to, co by udělal každý milující rodič, kdyby čelil vzpurným dětem. Nenutil je, aby dělali věci jeho způsobem, ale místo toho jim dal svobodu, aby se rozhodovali podle sebe. Věděl, že to všechno dopadne špatně, ale o tom je měla přesvědčit jen tvrdá zkušenost.

Bohužel to dopadlo tak špatně, že Jehova musel začít znovu. Teprve v plnosti času budeme schopni pochopit jeho moudrost, a jak se dotýká potopy v Noemově době, jež byla vyvrcholením asi 1 600 let lidských dějin. Z kusých záznamů, které máme k dispozici v knize 1. Mojžíšova¹⁹, vyplývá, že Jehova nechal lidem po vzpouře v Edenu svobodu, aby si podle svého přání vládli sami.

Jakékoli poselství o dobré zprávě záchrany, které mohli mít předpotopní věrní, je pro nás ztraceno. Jediné zaznamenané poselství dobré zprávy, které obdrželi, se nachází v 1. Mojžíšově 3:15, kde stojí: „A položím nepřátelství mezi tebe a ženu a mezi tvé semeno a její semeno. On ti zhmoždí hlavu a ty mu zhmoždíš patu.“

Po potopě byly k dobré zprávě přidány další prvky, jako například Abrahamova smlouva:

Jistě ti požehnám a jistě rozmnožím tvé semeno jako nebeské hvězdy a jako zrnka písku, která jsou na mořském břehu; a tvé semeno si vezme do vlastnictví bránu svých nepřátel. A prostřednictvím tvého semene si budou určitě žehnat všechny národy země pro tu skutečnost, že jsi naslouchal mému hlasu. (1. Mojžíšova 22:17,18)

Poselství o záchraně lidstva bylo dále upřesněno, když Jehova prostřednictvím svého služebníka Mojžíše uzavřel smlouvu s Izraelem:

A jestliže teď budete přesně poslouchat můj hlas a skutečně budete dodržovat mou smlouvu, pak se jistě stanete mým zvláštním majetkem ze všech [ostatních] národů, protože celá země patří mně. A sami se mi stanete královstvím kněží a svatým národem. (2. Mojžíšova 19:5,6)

Všimnete si, že tyto verše Písma plné naděje se nezmiňují o životě v pozemském ráji. Zmiňují se však o semeni, které se stane královstvím kněží a svatým národem. Izraelský národ tuto smlouvu nedodržel. Nezareagovali na slib dobré zprávy, protože jim chyběla víra. To můžeme vidět jasně vyjádřené v dopisu Hebrejcům:

Vždyť nám také byla oznámena dobrá zpráva, stejně jako i jim [Izraelitům]; ale slovo, které bylo slyšet, jim neprospělo, protože nebyli sjednoceni vírou s těmi, kdo opravdu slyšeli. (Hebrejcům 4:2)

Takže dobrá zpráva o tom, že se stanou svatým národem a královstvím kněží, byla izraelskému národu kvůli jeho nedostatku víry odňata a předána národu, který přináší ovoce, Křesťanskému sboru, který zahrnoval Pohany i Židy.

Ježíš jim řekl: „Nikdy jste nečetli v Písmech: ‚Kámen, který stavitelé zavrhli, ten se stal nejvyšším úhelným kamenem. Stalo se to od Jehovy a je to obdivuhodné v našich očích‘? Proto vám říkám: Boží království vám bude odňato a bude dáno národu, který nese jeho ovoce. (Matouš 21:42, 43)

To ukazuje, že poselství dobré zprávy se nezměnilo. Bylo pouze postupně odhalováno. Slib stát se královstvím kněží, jímž budou požehnány všechny národy, bylo původně omezeno na Židy, ale kvůli jejich nedostatku víry je nyní stejný slib rozšířen i na ne-Židy.

Všichni jste vlastně Božími syny prostřednictvím své víry v Krista Ježíše. Vy všichni totiž, kteří jste byli pokřtěni v Krista, jste si oblékli Krista. Není Žid ani Řek, není otrok ani svobodný, není muž ani žena, neboť všichni jste jedna [osoba] ve spojení s Kristem Ježíšem. Nadto, jestliže patříte Kristu, jste skutečně Abrahamovým semenem, dědici vzhledem k slibu. (Galaťanům 3:26-29)

Vidíte, jak se nit dobré zprávy táhne od 1. Mojžíšovy, dále přes slib daný Abrahamovi, pak izraelskému národu a nyní konečně Křesťanskému sboru? Když byly napsány poslední kapitoly Bible, dozvěděli jsme se z Janova vidění, že dobrá zpráva zahrnuje účast na prvním vzkříšení – vzkříšení k životu – a že úlohou těch, kteří budou jako první nazváni „Božími dětmi“, je vládnout jako králové a sloužit jako kněží s Ježíšem Kristem.

Viděl jsem trůny a ti, kdo se na ně posadili, dostali pravomoc soudit. Viděl jsem duše těch, kdo byli popraveni za to, že svědčili o Ježíšovi, a za to, že mluvili o Bohu. Byli to ti, kdo neuctívali divoké zvíře ani jeho sochu a nepřijali označení na čelo ani na ruku. A ožili a kralovali s Kristem 1 000 let. … Šťastný a svatý je každý, kdo má podíl na prvním vzkříšení – nad těmi druhá smrt nemá moc. Budou kněží Boha a Krista a budou s ním kralovat těch 1 000 let. (Zjevení 20:4, 6 PNS 2013)

Zatímco mnoho křesťanských denominací, včetně svědků Jehovových, věří, že nadějí na záchranu Božích dětí je odchod do nebe, odkud se již nikdy nevrátí, Bible pro ně ukazuje něco víc. V Příslovích čteme, že „v množství lidu je ozdobení krále, ale v nedostatku obyvatelstva je zkáza vysokého úředníka.“²⁰ Jak může král vládnout svému lidu, pokud nemá lid, kterému by vládl?

Nad kým budou tito králové vládnout po tisíc let a odkud budou vládnout? Mohou vládnout, když budou daleko, daleko od každodenního života svých poddaných?

Když Ježíš odešel do nebe, zanechal své následovníky, o nichž v podobenstvích mluvil jako o svých otrocích, aby se starali o potřeby jeho stáda²¹, což ukazuje, že král musí být přítomen, má-li vládnout tak, aby to bylo ku prospěchu jeho lidu.

Ale smlouva, kterou Izraelité jako národ ztratili a která pak byla dána Křesťanskému sboru, hovoří také o kněžích. V Izraeli byl kněz od toho, aby přijímal usmiřující oběti za hřích. Kněz vykonával službu mezi hříšníkem a Bohem. V podstatě, kněz měl při obřadu smíření mezi Jehovou a hříšníkem, svou úlohu. Opět platí, že kněz musí být přítomen, aby mohl vykonávat svou kněžskou funkci smíření. Jak by mohl vykonávat službu, kdyby nebyl přítomen? Jan nám odhaluje, že místo, kde budou Boží děti působit s Kristem jako vládci a kněží, je na zemi.

…a otevřít jeho pečeti, protože jsi byl zabit a svou krví jsi vykoupil Bohu lidi z každého kmene, jazyka a národu, a učinil jsi je králi a kněžími našemu Bohu; a budou kralovat na zemi.“ (Zjevení 5:9, 10 CSP)

Slovo „na“ ve větě „kralovat na zemi“ je v řečtině epi a znamená „na“, což označuje umístění. Zde tedy vidíme některé z důkazů, že Boží děti nebudou vládnout z dálky, ale jejich vládnutí a kněžská funkce budou probíhat bezprostředně na místě kde jsou poddaní.

Jakou naději kázali Křesťané prvního století?

Naděje dobré zprávy, kterou hlásali apoštolové, byla v souladu se vším, co jsme právě četli. Snad nejlepším důkazem toho, že se jejich poselství dobré zprávy týkalo naděje na vládu s Ježíšem v Božím království, je pokárání, které Pavel adresoval sboru v Korintu.

Jste již nasyceni, že? Jste již bohatí, že? Začali jste již kralovat bez nás, že? A vskutku si přeji, abyste již začali kralovat, abychom i my mohli kralovat s vámi.. (1. Korinťanům 4:8)

Pavel samozřejmě nechodil ode dveří ke dveřím a nekázal naději, jak se stát poddanými Božího království v pozemském ráji, jak to dělají Svědkové. Jeho naděje byla, že se stane králem, spoluvládcem Ježíše. Jeho poselstvím dobré zprávy bylo vstoupit do nové smlouvy jako jedno z Božích adoptivních dětí, s Ježíšem jako prostředníkem a nakonec s ním vládnout.

Ale vládnout čemu? Ráji?

Co říká Bible o ráji?

Slovo „ráj“ se v křesťanských Písmech vyskytuje pouze třikrát. Pokud by se naděje, kterou křesťanům skrze dobrou zprávu oznamovanou Ježíšem a jeho apoštoly, nějak vztahovala k životu v ráji, očekávali byste na toto slovo trochu větší důraz, že? Nakonec, slovo ráj se v publikacích společnosti Strážná věž objevuje více než 10 000 krát!

Ve vydání Překladu nového světa z roku 2013 ho poprvé najdeme v Lukáši 23:43, kde Ježíš říká zločinci: „Budeš se mnou v ráji“. Není zde uvedeno žádné vysvětlení, co tím Ježíš myslí.

Dále ho najdeme ve 2. Korinťanům 12:4, kde nám Pavel vypráví o vidění, v němž „byl uchvácen do třetího nebe… do ráje“, což jistým způsobem spojuje ráj s nebem.

A konečně máme Ježíšova slova určená sboru v Efezu, kde čteme:

Proto si vzpomeň, od čeho jsi odpadl, a čiň pokání a konej dřívější skutky. Jestliže to neučiníš, přijdu k tobě a odstraním tvůj svícen z jeho místa, pokud nebudeš činit pokání. Přesto opravdu máš to, že nenávidíš skutky Mikulášovy sekty, které nenávidím i já. Kdo má ucho, ať slyší, co duch říká sborům: Tomu, kdo zvítězí, dopřeji, aby jedl ze stromu života, který je v Božím ráji. (Zjevení 2:5-7)

Efezský sbor v prvním století tvořili pomazaní křesťané. Budou pomazaní vzkříšeni a budou vedeni jíst z doslovného stromu života, nebo Ježíš mluví symbolicky? Myslím, že se shodneme na tom, že mluví symbolicky. V křesťanských Písmech není žádná zmínka o takovém druhu ráje, který je znázorněn na mnoha barevných a přitažlivých ilustracích, jež nacházíme na stránkách publikací společnosti Strážná věž.²²

Úloha Ježíše Krista v dobré zprávě

Až dosud jsem se soustředil na Boží děti a naši roli příjemců benefitů z dobré zprávy o naší záchraně.²³ Nic z toho však není možné bez Ježíše, neboť bez Krista nemůže být žádná dobrá zpráva, jak dokazují následující výrazy spojené s kazatelskou činností apoštolů:

Skutky 5:42 – „dobrá zpráva o Kristu Ježíši“.

Skutky 8:4,5 – „dobrá zpráva o slovu“... „o Kristu“

Sk 8:12 – „dobrá zpráva o Božím království a jménu Ježíše Krista“

Sk 8:35 – „dobrá zpráva o Ježíši“.

Sk 11:20 – „dobrá zpráva o Pánu Ježíši“.

Sk 17:18 – „dobrá zpráva o Ježíši a vzkříšení“.

Záhada neboli „posvátné tajemství“ dobré zprávy byla nakonec zjevena skrze našeho Pána Ježíše, jak o tom vypráví Pavel:

Stal jsem se služebníkem tohoto sboru podle správcovství od Boha, které mi bylo dáno ve vašem zájmu, abych plně kázal Boží slovo, posvátné tajemství, které bylo utajeno před minulými systémy věcí a před minulými generacemi. Ale nyní bylo učiněno zjevným jeho svatým, protože se Bohu zalíbilo dát mezi národy na vědomí, jaké je slavné bohatství tohoto posvátného tajemství. Je to Kristus ve spojení s vámi, naděje na jeho slávu. (Kolosanům 1:25-27)

Po tisíce let toužili věrní muži a ženy pochopit velké tajemství naší záchrany, které je nyní známé, jak ho Ježíš odhaluje v Matoušově evangeliu:

Šťastné jsou však vaše oči, protože se dívají, a vaše uši, protože slyší. Vpravdě vám totiž říkám: Mnozí proroci a spravedliví toužili vidět věci, na které se díváte, a neviděli je, a slyšet věci, které slyšíte, a neslyšeli je. (Matouš 13:16, 17)

Jak smutné je nyní zjistit, že se vším tímto poznáním, které nám bylo otevřeně odhaleno, byla drtivá většina křesťanů svedena z pravé podstaty dobré zprávy a uvěřila lidmi vymýšleným bajkám, o tom, co tato naděje zahrnuje.

Pokud existuje jediná pasáž Písma, která vysvětluje povahu dobré zprávy, kterou oznamoval Ježíš a apoštolové, je to tato pasáž z listu Efezanům:

⁵ Předem nás totiž stanovil pro sebe k přijetí za syny prostřednictvím Ježíše Krista, podle zalíbení své vůle, ⁶ ke chvále své slavné nezasloužené laskavosti, kterou nám laskavě propůjčil prostřednictvím svého milovaného. ⁷ Jeho prostřednictvím máme propuštění výkupným skrze krev onoho, ano, odpuštění svých přečinů, podle bohatství jeho nezasloužené laskavosti. ⁸ Tu vůči nám rozhojnil ve vší moudrosti a rozumnosti ⁹ tím, že nám dal na vědomí posvátné tajemství své vůle. Je to podle jeho zalíbení, které si v sobě předsevzal ¹⁰ pro správu [dosl. správu domu; vedení domu] na plné hranici ustanovených časů, totiž opět shromáždit všechny věci v Kristu, věci v nebesích a věci na zemi. [Ano,] v něm… (Efezanům 1:5-10)

Ve verších 5 až 8 se dozvídáme, že naše přijetí za Boží děti bylo předurčeno. K tomuto předurčení došlo hned po vzpouře v Edenu, kdy Jehova prorokoval, že semeno ženy nakonec rozdrtí semeno hada. To byla ta dobrá zpráva! Nicméně způsob, jakým se měla uskutečnit, byl po tisíciletí uchováván jako božské tajemství neboli posvátné tajemství.

Ale ne dále! Díky milující laskavosti (milosti, nebo jak říkají Svědkové, „nezasloužené laskavosti“) našeho Boha nám nyní „dává poznat posvátné tajemství své vůle“.

Ve verších 9 a 10 se seznamujeme s něčím novým: se „správou“. V řečtině je to slovo oikonomia, které je definováno jako „správa, řízení“. Slovník HELPS World-studies uvádí:

3622 oikonomía (od 3621 /oikonoméō, „správce, hospodařící v domácnosti“) – správně, správcovství, hospodaření (správa), tj. kde se člověk stará o záležitosti jiného (zdroje).

[Dispenzace může také znamenat zvláštní časový úsek (správa). To je však druhotný (nikoli primární) význam 3622 (oikonomía).]

Toto použití slova naznačuje, že odměna dobré zprávy zahrnuje víc než jen adoptování za Boží děti. Je třeba vykonat nějakou práci. Jsme povoláni k tomu, abychom jednali jako správci, abychom spravovali nebo vedli záležitosti jiného – Jehovy Boha. Toto správcovství se bude uskutečňovat po zvláštní časový úsek, konkrétně po tisíc let. Důvodem, proč jsou Boží děti adoptovány nyní, je, aby nakonec „shromáždily všechny věci v Kristu“, což zahrnuje „věci v nebesích i na zemi“. Toho bude dosaženo „na plné hranici ustanovených časů“.

Když první pár zhřešil, začaly určené časy pro řešení problému lidského hříchu a plné hranice těchto určených časů bude dosaženo, až budou hřích a smrt definitivně odstraněny. To odhaluje Pavel ve svém listu Korinťanům:

Kristus však byl vzbuzen z mrtvých, první ovoce z těch, kdo usnuli [ve smrti]. Poněvadž je totiž smrt skrze člověka, vzkříšení mrtvých je také skrze člověka. Vždyť právě jako v Adamovi všichni umírají, tak i v Kristu budou všichni oživeni. Ale každý ve svém vlastním pořadí: Kristus, první ovoce, potom ti, kdo patří Kristu, během jeho přítomnosti. Potom bude konec, až předá království svému Bohu a Otci, když předtím přivede vniveč všechnu vládu a všechnu autoritu a moc. Musí totiž kralovat, dokud mu [Bůh] nepoloží všechny nepřátele pod nohy. Jako poslední nepřítel má být přivedena vniveč smrt. [Bůh] totiž „mu všechno podřídil pod nohy“. Ale když říká, že ‚všechno bylo podřízeno‘, je zřejmé, že s výjimkou toho, kdo mu všechno podřídil. Ale až mu bude podřízeno všechno, potom se také sám Syn podřídí Tomu, kdo mu podřídil všechno, aby Bůh byl každému vším. (1. Korinťanům 15:20-28)

Ježíš a jeho pomazaní bratři,²⁴ Boží děti, budou pracovat na tom, aby se všechny věci podřídily Bohu. Ježíš zruší adamovskou smrt a všichni, kdo v něj projeví svou víru, budou zachráněni. Až bude dílo této administrativy neboli správcovství, o němž čteme v dopise Efezanům, dokončeno, až budou Jehovovy záležitosti spravovány k jeho spokojenosti, Ježíš a jeho spoluvládci se podřídí Otci, takže Bůh bude pro všechny vším. Tím se lidská rodina vrátí do původního, zamýšleného stavu, kdy každý muž a každá žena budou Božími dětmi.

V současné době není Bůh Otcem každého člověka, ale pouze adoptovaných Božích dětí, které se znovu narodily díky víře v Ježíše.

Ale všem těm, kdo ho přece přijali, dal autoritu stát se Božími dětmi, protože projevovali víru v jeho jméno; a nebyli zrozeni z krve ani z tělesné vůle ani z vůle mužovy, ale z Boha. (Jan 1:12,13)

Hříšní lidé jsou mu odcizeni kvůli dědičnému hříchu. Správcovství Ježíše a pomazaných přinese návrat poslušných lidí do Boží rodiny. Pro ně se Ježíš jako poslední Adam stane jejich věčným otcem.²⁵

Podstata dobré zprávy, kterou Ježíš oznamoval

Dobrá zpráva, kterou nám Ježíš zjevuje, se týká shromáždění svatých²⁶ Božích vyvolených.²⁷ Dobrá zpráva tedy je, že tito, Boží děti, mají naději na vzkříšení k životu. Zjevení 20:4-6 výslovně hovoří o těch, kteří „ožili a vládli jako králové s Kristem po tisíc let“, přičemž v pátém verši uvádí, že „to je první vzkříšení“.

Bible sice hovoří o dvou vzkříšeních, ale to druhé není k životu, nýbrž k soudu a je určeno všem potomkům Adama a Evy, kteří „páchali podlé věci“. Ježíš nechodil hříšníkům světa kázat: „Nebojte se. Dělejte dál to, co děláte. V každém případě budete vzkříšeni jako ti co „páchali podlé věci“, takže žádné starosti, chlapci a děvčata.“ To nebyla dobrá zpráva, kterou kázal. Ježíš kázal, aby hříšníci činili pokání a měli tak naději, že se stanou součástí prvního vzkříšení k životu!

O dvou vzkříšeních se poprvé dozvídáme od samotného Ježíše:

Nedivte se tomu, protože přichází hodina, kdy ti všichni v pamětních hrobkách uslyší jeho hlas a vyjdou, ti, kdo činili dobré věci, ke vzkříšení života, ti, kdo prováděli podlé věci, ke vzkříšení soudu. (Jan 5:28, 29)

Pavel opakuje to, co Ježíš prorokoval:

…že bude vzkříšení spravedlivých i nespravedlivých. (Sk 24:15)

Dobrá zpráva samozřejmě nekončí vzkříšením k životu. Zahrnuje také práci, k níž jsou Boží děti povolány, a tou je služba v administrativě či správcovství, kterým je mesiášské království pro smíření všech lidí zpět do Boží rodiny.

Nyní tedy vidíme, že dobrá zpráva, kterou Ježíš hlásal, je voláním či pozváním stát se adoptovanými Božími dětmi, aby sloužily v jeho království, které se stává rámcem pro konečnou záchranu celého lidstva.

To nám pomáhají pochopit Pavlova slova Římanům:

Dychtivé očekávání tvorstva totiž čeká na zjevení Božích synů. Vždyť tvorstvo bylo podrobeno nicotnosti, ne ze své vlastní vůle, ale prostřednictvím toho, kdo je podrobil, na základě naděje, že i tvorstvo bude osvobozeno ze zotročení porušeností a bude mít slavnou svobodu Božích dětí. Víme totiž, že všechno tvorstvo nadále spolu sténá a je spolu v bolesti až dosud. Nejen to, ale též my, kteří máme první ovoce, totiž ducha, ano, i my ve svém nitru sténáme, zatímco s opravdovostí čekáme na přijetí za syny, a na propuštění ze svých těl výkupným. Byli jsme totiž zachráněni v této naději… (Římanům 8:19-24)

Pavel zde jasně rozlišuje mezi „Božími syny“, kteří mají „první ovoce, totiž ducha“, a „tvorstvem“. Výrazem tvorstvo nemyslí rostlinstvo a zvířata, ale nespravedlivé lidstvo; jinými slovy všechny ty, kteří nejsou Božími dětmi. Abychom tomu porozuměli, vezměme v úvahu tuto pasáž z knihy Kazatel:

Já, ano já, jsem si řekl v srdci vzhledem k lidským synům, že [pravý] Bůh je vybere, aby viděli, že sami jsou zvířata. Vždyť je nahodilost, která se stává lidským synům, a nahodilost, která se stává zvířeti, a stává se jim stejná nahodilost. Jako umírá jeden, tak umírá druhý; a všichni mají jen jednoho ducha, takže neexistuje nadřazenost člověka nad zvířetem, protože všechno je marnost. Všichni jdou k jednomu místu. Všichni vzešli z prachu a všichni se vracejí do prachu. (Kazatel 3:18-20)

Slova v Kazateli se nevztahují na Boží děti, protože ty neumírají jako zvířata a jako nespravedliví. Je to proto, že ačkoli jsou stále hříšníky, přešli ze smrti do života. Jan 5:24 říká:

Vpravdě, vpravdě vám říkám: Kdo slyší mé slovo a věří tomu, kdo mě poslal, má věčný život a nepřijde na soud, ale přešel ze smrti do života. (Jan 5:24)

Ti, kdo se znovu narodili svatým duchem,²⁸ nejsou jako zvířata. I když zemřou, z Božího pohledu jsou živí. Nejsou mrtví, ale pouze spí. Jejich věčný život je zajištěný. Nemají již stejnou nahodilost jako zvířata.

Zbytek lidstva však nadále žije mimo Boží rodinu. Dokud se do této rodiny nevrátí, nemají dědictví věčného života, a proto zemřou jako zvířata. Proto se Pavlova zmínka o tvorstvu v Římanům 8:19, 22 vztahuje na nespravedlivé, kteří sténají a trpí a „s dychtivým očekáváním čekají na zjevení Božích synů“.

Nyní, když máme přesnější představu o tom, v čem spočívá dobrá zpráva o Kristu, je čas, abychom prozkoumali verzi dobré zprávy společnosti Strážná věž.

Je dobrá zpráva Svědků návnadou do smrtící pasti?

Dobrá zpráva, kterou Svědkové hlásají, se netýká jen jejich naděje na věčný život na zemi. Je v ní mnohem víc. Svědkové tvrdí, že jejich učení o tom, že Ježíšova neviditelná přítomnost začala v roce 1914, je součástí dobré zprávy. Ve Strážné věži se píše:

Nechť člověk s upřímným srdcem porovná druh kázání evangelia o Království, které prováděly náboženské systémy křesťanstva po všechna staletí, s tím, které svědkové Jehovovi kázali od konce první světové války v roce 1918. Nejedná se o jeden a tentýž druh. To, co říkají svědkové Jehovovi, je skutečně „evangelium“ neboli „dobrá zpráva“ o Božím nebeském království, které bylo ustanoveno nastolením jeho Syna Ježíše Krista na konci časů pohanů v roce 1914.²⁹

Tento článek ve Strážné věži chce, abys věřil, že začátek posledních dnů v roce 1914 je nedílnou součástí dobré zprávy, kterou kážou dům od domu. Co když je učení o roku 1914 falešné? Neznamenalo by to, že Svědkové už více než sto let kážou jinou dobrou zprávu, než jakou kázali apoštolové, a neřekl snad Pavel Galaťanům, že takové jednání přinese Boží prokletí? Ve skutečnosti toto prokletí tak zdůrazňuje, že ho uvádí dvakrát.

Ale ta jiná není; pouze tu jsou jistí lidé, kteří vám působí těžkosti a chtějí překroutit dobrou zprávu o Kristu. I kdybychom však my nebo anděl z nebe vám snad oznamovali jako dobrou zprávu něco nad to, co jsme vám oznámili jako dobrou zprávu, ať je proklet. Jak jsme výše řekli, nyní také říkám znovu: Kdokoli vám oznamuje jako dobrou zprávu něco nad to, co jste přijali, ať je proklet. (Galaťanům 1:7-9)

Přemýšlejte o těchto důsledcích! Pokud je rok 1914 falešným učením, pak nemůže být použit k označení začátku posledních dnů ani jako výchozí bod pro odpočítávání té generace. Bez Kristovy přítomnosti v roce 1914 nemůže existovat žádný základ pro vzkříšení pomazaných v roce 1918.³⁰ Stojí za zmínku, že Pavlovi bývalí společníci Hymenaios a Filetos byli odsouzeni za to, že hlásali, že vzkříšení již nastalo.³¹

Je toho ale více. Jestliže Ježíš nebyl v roce 1914 ustanoven jako král, pak neexistuje žádný základ pro tvrzení, že Ježíš přišel do svého chrámu v roce 1918 a očistil skupinu Badatelů Bible.³² A konečně, což je možná nejdůležitější: Pokud je nauka o roku 1914 falešná, pak neexistuje žádný základ pro přijetí nauky společnosti Strážná věž, že Ježíš jmenoval svého věrného a rozvážného otroka v roce 1919. Bez této doktríny nemá současný Vedoucí sbor svědků Jehovových žádný nárok na titul věrný a rozvážný otrok – titul, který získal jmenováním sebe sama v roce 2012.

Stručně řečeno, pokud je nauka o roku 1914 falešná, dochází k řetězové reakci naukových selhání, která ničí samotné základy náboženství svědků Jehovových a zbavuje Vedoucí sbor jakéhokoli legitimního nároku na autoritu, kterou si dal nad stádem.³³

Jakkoli je toto všechno významné, není to jediný problém zpochybňující pravost dobré zprávy, kterou Svědkové kázají. Základ naděje na věčný život v pozemském ráji zakládají na velmi specifickém výkladu toho, kdo jsou „jiné ovce“ z Janova evangelia 10:16. Svědkové věří, že pouze 144 000 je vyvoleno, aby se stalo Božími dětmi, zatímco ostatní – miliony svědků Jehovových – mohou usilovat pouze o to, aby se stali Božími přáteli.³⁴ Podle teologie publikované společností Strážná věž tedy existují dvě odlišné naděje na záchranu pro spravedlivé křesťany: jedna pro 144 000 pomazaných a druhá pro miliony jiných ovcí.

Pokud by se ukázalo, že je to nepravdivé, pak vedení Organizace klame miliony lidí, kteří v ní důvěřovali, že získají svou záchranu. Z dobrého důvodu můžeme pochopit, proč Pavel tak ostře odsuzoval všechny, kdo hlásali jinou dobrou zprávu, než jakou on a ostatní apoštolové kázali Galaťanům.

Vzhledem k hrozivým důsledkům kázání falešné dobré zprávy by bylo nanejvýš pošetilé propásnout příležitost, kterou máme před sebou, a prozkoumat svou víru v Písmu. Mnozí Svědkové se odmítnou ponořit do studia Bible, možná se obávají, kam by to mohlo vést. Zprostí je to viny? Pokud hlásám dobrou zprávu, která se liší od toho, co hlásali Pavel a apoštolové, mohu uniknout odsouzení, protože tak činím nevědomky? Podle podobenství o věrném a rozvážném otroku ne.

Možná si to neuvědomujete, ale podobenství o věrném a rozvážném otroku, které najdeme v Matoušově evangeliu 24:45-51, je neúplným záznamem toho, co Ježíš řekl. Lukášovo vyprávění totiž zahrnuje další dva otroky:

Pak ten otrok, který rozuměl vůli svého pána, ale nepřichystal se ani nejednal podle jeho vůle, bude bit mnoha ranami. Ale ten, který nerozuměl, a tak dělal to, co si zaslouží rány, bude bit málo ranami. (Lukáš 12:47, 48a)

Takže i když neplníme Pánovu vůli, protože jsme svedeni na scestí a nevíme, jaká je jeho skutečná vůle, stejně nakonec skončíme potrestáni. Nebylo by lepší, kdyby nám náš Pán raději požehnal?

Chovám naději, že prostřednictvím této knihy a také prostřednictvím webových stránek Beroean Pickets a kanálu YouTube³⁵ mohu pomoci ostatním poznat úžasnou naději, která je upřímným křesťanům nabízena již od dob Krista.

Než se pustíme do práce, zauvažujme prosím nad jednou myšlenkou:

Proč by si všichni svědkové Jehovovi, kteří milují pravdu, měli přečíst tuto knihu?

Pokud jsi jedním ze svědků Jehovových, možná se cítíš provinile, jen když držíš tuto knihu v rukou. Člověku zvenčí by takový pocit mohl připadat zvláštní. Proč by se měl někdo cítit provinile, když si prohlíží knihu, která studuje Bibli? Důvodem je indoktrinace. Svědkům je vštěpováno, že cokoli, co nesouhlasí s učením Vedoucího sboru, je odpadlictvím. Jak zvláštní je, že většina Svědků nedokáže rozpoznat pokrytectví tohoto postoje. Dovolte mi to vysvětlit.

Před lety, když jsem byl průkopníkem,³⁶ jsem se všemi svými studenty Bible studoval knihu Pravda, která vede k věčnému životu. V té době to byli většinou katolíci. Chtěl jsem, aby překonali strach a předsudky, aby mohli zkoumat svou víru ve světle Písma. Čtrnáctá kapitola té knihy jim výborně pomohla kriticky přemýšlet o jejich víře. Zde jsou klíčové odstavce:

LOGICKY musí existovat jen jedno pravé náboženství. To je v souladu s tím, že pravý Bůh je Bohem „ne nepořádku, ale pokoje“. (1. Korinťanům 14:33) Kromě toho Ježíš Kristus mluvil o těch, kdo praktikují takové náboženství, jako o těch, kdo uctívají Boha „duchem a pravdou“, a pravda není nikdy v rozporu sama se sebou. (Jan 4:23, 24) Kdo jsou však tito praví ctitelé dnes? Jak je můžeš identifikovat a poznat, že jejich uctívání je skutečně to, které schválil Bůh?

O tom nelze rozhodnout jen na základě toho, za koho se lidé a Organizace prohlašují. V kázání na hoře Ježíš upozornil, že mnozí ho budou nazývat „Pane, Pane“ a tvrdit, že v jeho jménu vykonali pozoruhodné věci. On jim však řekl: „Nikdy jsem vás neznal! Jděte ode mne pryč, vy, kteří pácháte nezákonnost.“ Nejen slova, ale i zdání může klamat. Ježíš řekl, že falešní proroci přijdou v rouše beránčím, zatímco uvnitř budou jako hltaví vlci. Dal nám však pravidlo, podle něhož můžeme rozlišit pravé Boží služebníky od těch falešných, když říká: „Poznáte je podle jejich ovoce.“ Ukázal, že to, co skutečně rozhoduje o tom, zda jsme pravými Božími ctiteli, nejsou jen naše tvrzení nebo dokonce naše zdánlivě chvályhodné skutky, ale to, zda skutečně plníme vůli nebeského Otce.“ – Matouš 7:15-23.

Také Ježíšův věrný následovník, apoštol Pavel, ukázal, že je třeba být na pozoru. Varoval, že někteří lidé se budou tvářit jako služebníci spravedlnosti, a přesto budou falešnými křesťany. Navenek nemusí vypadat špatně. Když je však posoudíme ve světle Božího slova, Bible, ukáže se, že jsou to služebníci Božího nepřítele, Satana, protože jejich skutky jsou ve skutečnosti v rozporu s Boží vůlí. (2. Korinťanům 11:13-15) Následování vedení od takových falešných křesťanů by mohlo vést pouze k tomu, že bychom přišli o věčný život.³⁷

Organizace tedy již v roce 1968 správně tvrdila, že existuje správný způsob, jak rozpoznat ty, kdo uctívají Boha „duchem a pravdou“. Konstatovala, že „o tom nelze rozhodovat pouze na základě toho, za koho se lidé a Organizace prohlašují„. Podle jejích vlastních kritérií, tedy tvrzení Organizace, že je jediným pravým náboženstvím a také jediným prostředkem, který Jehova používá, nemůže sloužit k určení, že jsou pravým náboženstvím. To by bylo dokazování v kruhu. Kniha Pravda také dále učí, že Ježíš „ukázal, že to, co skutečně rozhoduje o tom, zda jsme pravými ctiteli Boha, nejsou jen naše tvrzení nebo dokonce naše zdánlivě chvályhodné skutky, ale to, zda skutečně plníme vůli nebeského Otce“.

Kázání nepravdy – zejména falešné dobré zprávy – by zjevně nebylo „konáním vůle nebeského Otce“. Jak tedy můžete poznat, zda Organizace svědků Jehovových „skutečně koná vůli nebeského Otce“?

Na tuto otázku opět odpovídá kniha Pravda: „Služebníci jakéhokoli náboženství – včetně náboženství svědků Jehovových – musí být „poměřováni ve světle Božího slova, Bible„.

Nemohu než zcela souhlasit. Bible poskytuje jediné spolehlivé kritérium pro určení, zda jsou skutky jakéhokoli náboženství spravedlivé, či nikoli.

Nevšímejte si člověka za oponou

Pokud vám někdo řekne, abyste vůbec neposlouchali, co říkají ostatní, měly by se vám v hlavě rozeznít poplašné zvony. Člověk vyzbrojený pravdou nemá žádný důvod bát se druhých, jejichž jedinou zbraní jsou lži.

Když jsem kdysi kázal od domu k domu, nikdy jsem nevěděl, kdo mě přivítá, když se otevřou dveře. Mohl to být Mormon nebo Evangelík nebo ateista. Vystavoval jsem se nebezpečí, že mi někdo vyvrátí mou víru ve stvoření, nebo že neexistuje pekelný oheň, nebo že Ježíš není součástí trojice? Nebál jsem se o těchto věcech mluvit, protože jsem měl pravdu a mohl jsem své přesvědčení obhájit na základě Písma. Pokud jste vyzbrojeni pravdou, nemusíte se bát lží a falše.

Čeho se tedy Vedoucí sbor bojí? Proč označují každého, kdo prozkoumává jejich učení, za odpadlíka? Proč nechtějí, abyste nahlédli za oponu? A proč, když tyto takzvané „odpadlíky“ odsuzují, nikdy neuvedou, co tito „odpadlíci“ říkají odpadlického? Samozřejmě, pokud jsou to skutečně „prolhaní odpadlíci“, pak by nejlepším způsobem, jak je odhalit, bylo přeci odhalit lži, o kterých se tvrdí, že je šíří. To však VS nikdy nedělá. Jediné, čeho se od Vedoucího sboru dočkáme, jsou pomluvy a charakterové útoky, ale nikdy se nedozvíme nic konkrétního o tom, co tito takzvaní „odpadlíci“ skutečně řekli. Obvykle totiž, když se někdo uchýlí k útokům ad hominem³⁸, znamená to, že je v neprávu a nemá jinou možnost, jak se bránit, než pomlouvat charakter druhé osoby.

Ježíš byl neustále napadán náboženskými vůdci své doby, Vedoucím sborem (Sanhedrinem) Izraele. Tito lidé byli skutečnými odpadlíky, protože zavraždili Božího Syna. On však naslouchal jejich lžím a snadno je porážel pomocí pravdy. Pokud jsou tito „odpůrci“ a „odpadlíci“, na které si Vedoucí sbor tolik stěžuje, skutečnými lháři, proč se Vedoucí sbor neřídí příkladem našeho Pána Ježíše a veřejně neodhalí jejich lži?

Už nikdy se nenechte oklamat!

Moje prvořadá obava, když jsem začínal s vlastním studiem Bible, je pravděpodobně stejná jako ta vaše: Jak se vyhnout tomu, aby mě lidé znovu oklamali!

Ježíš nás v Janově evangeliu 8:31b, 32 ujišťuje, že „jestliže zůstanete v mém slovu, jste skutečně moji učedníci, poznáte pravdu a pravda vás osvobodí“.

Zachytili jste Ježíšovo varování? Pravda vás osvobodí pouze tehdy, zůstanete-li v Ježíšově slově. Ne v mém slově, ne ve slově Vedoucího sboru, ne ve slově nějakého internetového mudrce, ale pouze v Ježíšově slově. Jak se ale ujistíte, že nasloucháte právě jeho slovu? Jak se můžete chránit před tím, abyste se nechali oklamat lstivou a vymyšlenou argumentací těch, kteří se oblékají do spravedlivého roucha, ale uvnitř jsou draví vlci?

Ti jsou totiž falešnými apoštoly, dělníky, kteří klamou a kteří se proměňují v Kristovy apoštoly. A není divu, neboť sám Satan se stále proměňuje v anděla světla. Není tudíž nic velikého, jestliže se jeho služebníci také stále proměňují ve služebníky spravedlnosti. Ale jejich konec bude podle jejich skutků. (2. Korinťanům 11:13-15)

Znamená to, že bychom měli nedůvěřovat všem učitelům Božího slova? Ne nutně. Bible nám dává toto ujištění:

A [Ježíš] dal některé jako apoštoly, některé jako proroky, některé jako evangelisty, některé jako pastýře a učitele, s ohledem na usměrňování svatých, pro služební dílo, pro budování Kristova těla, dokud všichni nedosáhneme jednoty ve víře a v přesném poznání Božího Syna, k dospělému muži, k míře vzrůstu, který patří ke Kristově plnosti; abychom již nebyli nemluvňaty, zmítáni jako na vlnách a unášeni sem a tam každým větrem učení prostřednictvím lidské šalebnosti, prostřednictvím vychytralosti ve vynalézání omylu. (Efezanům 4:11-14)

To naznačuje, že Ježíš nám dává některé, kteří mají být pastýři a učiteli za účelem výchovy Božích dětí, abychom se mohli postavit na vlastní nohy a nenechali se zmást lstivostí a úskočností lidí. Přesto, jak rozeznáme skutečné pastýře a učitele od zástupu falešných, kteří nás obklopují?

Abychom si na to odpověděli, použijme znázornění. Řekněme, že cestujete na místo, kde jste nikdy nebyli, a zastavíte, abyste se zeptali na cestu. Jak můžete vědět, že osoba, která vás nasměruje, vás nezavádí na scestí? Potřebujete přece věrohodný zdroj, nebo ne? Třeba mapu. To ale funguje jen tehdy, pokud umíte v mapě číst. Takže potřebujete někoho, kdo vás naučí mapu číst, jakoukoli mapu. Jakmile jste vyzbrojeni takovou znalostí a schopností, můžete se vyhnout tomu, že byste byli oklamáni.

Bible je naší mapou k pravdě, ale musíme se naučit jak ji číst, stejně jako bychom četli jakoukoli jinou mapu. Jako svědek Jehovův jsem si myslel, že vím, jak Bibli studovat. Domníval jsem se, že umím číst mapu, abych tak řekl. Odmítl jsem všechny vnější zdroje učení, včetně publikací společnosti Strážná věž, a své studium jsem založil výhradně na Písmu, ale stále jsem narážel na překážky.

Tehdy jsem si to neuvědomoval, ale stále jsem používal metodu studia Bible, v níž jsem byl vychován. Tato metoda studia se nazývá eisegeze (čteno ejsegeze). Teprve když jsem se naučil jinou metodu (do té doby jsem ani nevěděl, že jich je víc než jedna), začal jsem dělat skutečné pokroky. Jakmile jsem se naučil, jak si sám číst mapu – jak studovat Bibli tak, aby se mi sama odhalovala -, teprve tehdy jsem ztratil veškerý strach z toho, že bych mohl být sveden na scestí lidmi.

Až budete procházet touto knihou, chci, abyste si byli jisti, že to, co čtete, nepochází od lidí, ale je to pravda, kterou si můžete sami ověřit. Nechci být jen dalším člověkem, který vás unáší „sem a tam každým větrem učení prostřednictvím lidské šalebnosti, prostřednictvím vychytralosti ve vynalézání omylu.“³⁹

Proto se s vámi musím podělit o metodu studia Bible, která mi umožnila číst Písmo, jako byste četli mapu, abyste se mohli dostat k cíli, od lži k pravdě a nakonec k naději na záchranu.

2

Studium Bible provedené správně

„Na to mu řekli: ‚Zdál se nám sen a nemáme žádného vykladače.‘ Josef jim tedy řekl: ‚Nepatří výklady Bohu?‘“ (1. Mojžíšova 40:8)

V křesťanství existují doslova tisíce denominací, z nichž každá má svůj vlastní jedinečný naukový rámec. Všechny však tvrdí, že jejich učení je založeno na Bibli. Jak je tedy možné, že i když používají stejnou knihu, může existovat tolik různých přesvědčení? Je Bible opravdu tak matoucí? Je tak nejasná a tajemná, že z jejích stránek nelze vyčíst absolutní pravdu? Mnozí se domnívají, že tomu tak je. Věří, že nic takového jako absolutní pravda neexistuje. Zdá se, že takový názor zastával i Pilát Pontský, když soudil Ježíše:

Pilát mu proto řekl: „Nuže tedy, jsi králem?“ Ježíš odpověděl: „Sám říkáš, že jsem králem. Proto jsem se narodil a proto jsem přišel do světa, abych vydal svědectví o pravdě. Každý, kdo je na straně pravdy, naslouchá mému hlasu.“ Pilát mu řekl: „Co je pravda?“ (Jan 18:37, 38)

Pilátova cynická poznámka odráží smýšlení mnoha dnešních lidí, kteří věří, že veškerá pravda je relativní a závisí pouze na vnímání pozorovatele. Ježíš nebyl pod vlivem takového klamu. Ježíš je Boží slovo a Boží slovo je pravda.

Posvěť je pravdou; tvé slovo je pravda. Právě jako ty jsi mě vyslal do světa, také já jsem je vyslal do světa. A posvěcuji se v jejich prospěch, aby také oni byli posvěceni pravdou.. (Jan 17:17-19)

Když jsem poprvé začal pochybovat o spolehlivosti učení Organizace, odhodlal jsem se, že budu Bibli studovat sám, bez vlivu publikací Strážné věže. Chtěl jsem se prostě dozvědět pravdu. Vyskytl se však problém. Bránilo mi v tom používání studijní metody, kterou jsem se naučil od společnosti Strážná věž.

Od svého vzniku v roce 1879, kdy C. T. Russell vydal první číslo časopisu Sionská Strážná věž a Hlasatel Kristovy Přítomnosti, vykládá tato Organizace Písmo velmi podobným způsobem a používá stejnou metodu zkoumání jako křesťanské církve. Tato výzkumná metoda se nazývá eisegeze (čteno ejsegeze).

Eisegeze: studium Bible špatným způsobem

Eisegeze je řecké slovo, které bylo převzato do češtiny a znamená „zavést do“. K tomu dochází, když začneme s předem danou myšlenkou a pak si na její podporu samoúčelně vybereme biblický verš. Tímto způsobem „zavádíme svou myšlenku“ do Písma. Tím se stáváme zranitelnými vůči konfirmačnímu zkreslení. To je běžné nebezpečí pro každého upřímného studenta Bible, protože všichni máme tendenci vidět to, co chceme vidět, a ignorovat vše, co by mohlo být v rozporu s našimi preferencemi.

Bible nás dokonce před touto nebezpečnou tendencí varuje. Petr napsal:

Podle jejich přání uniká totiž jejich pozornosti ta skutečnost, že nebesa byla odedávna, a země, která Božím slovem celistvě vystupovala z vody a uprostřed vody; a těmito [prostředky] tehdejší svět utrpěl zničení, když byl zatopen vodou. Týmž slovem jsou však nynější nebesa a země schraňovány k ohni a jsou zachovány ke dni soudu a zničení bezbožných lidí. (2. Petra 3:5-7)

Petr nám říká, že posměváčci v jeho době ignorovali varovné poselství obsažené ve zprávě o potopě „podle jejich přání“, nebo jinak řečeno, protože „chtěli“. Přijímali jen to, čemu chtěli věřit, a ignorovali všechny důkazy o opaku.

Jediný spolehlivý způsob, jak se ochránit před tím, abychom se dostali do pasti konfirmačního zkreslení, je, abychom se ve svém srdci rozhodli milovat pravdu. Ať už nás zavede kamkoli a ať už se při tom budeme cítit jakkoli nepohodlně nebo nepříjemně, najdeme ji. Pamatujte, že odpůrci jsou Ježíšem odsouzeni nikoli za to, že nemají pravdu, ale za to, že ji nemilují.

Ale přítomnost toho nezákonného je podle Satanova působení s každým mocným skutkem a lživými znameními a předzvěstmi a s každým nespravedlivým podvodem pro ty, kdo hynou odplatou za to, že nepřijali lásku k pravdě, aby byli zachráněni. (2. Tesaloničanům 2:9, 10)

Chceme-li při studiu Bible uspět, musíme vycházet z tohoto jediného předpokladu: Musíme milovat pravdu.

Ježíš nás v Matoušovi 15:9 varuje, „je marné, že mě stále uctívají, protože vyučují lidské příkazy jako nauky.“ Dbajíce na toto varování, podívejme se na příklad nauky, která je postavena výhradně na samoúčelně vybraných verších, které jsou vykládány eisegeticky.

Učení o „velkém zástupu jiných ovcí“ je výsledkem splácání dvou veršů z Písma: „velkého zástupu“ ze Zjevení 7:9 a „jiných ovcí“ z Janova evangelia 10:16. Publikace Strážné věže se o „velkém zástupu jiných ovcí“ zmiňují často, a přesně v této frázi se na jejich stránkách objevuje více než 300 krát. Běžného Svědka pravděpodobně překvapí, že nejenže slovní spojení „velký zástup jiných ovcí“ se v Bibli nikde nevyskytuje, ale že pro spojení velkého zástupu s jinými ovcemi neexistuje žádný biblický základ. Tento vztah je zcela eisegetickou konstrukcí Organizace. Tuto umělou souvislost mezi těmito verši museli vytvořit za účelem vytvoření druhotné, nižší třídy Svědků, která přežije Armagedon.⁴⁰

Proto nesprávným výkladem a spojením dvou malých veršů vytvořili falešný předpoklad, na kterém postavili celou naději na záchranu milionů lidí.

Když to udělají důvěryhodní náboženští vůdci, stane se tato falešná premisa evangeliem pro všechny členy církve nebo sboru. Jakmile je jednou falešná premisa přijata jako fakt, může na ní být postaven celý naukový výklad. Jak se na falešném předpokladu staví další a další učení, student Bible se stále více a více vzdaluje od pravdy. Stačí malá odchylka na začátku dlouhé cesty, aby se na jejím konci ocitl daleko mimo kurz. Čím dále po nesprávné naukové cestě jdeme, tím těžší je pro nás najít cestu zpět.

I když je to všechno skličující, dodejte si odvahu. Chystám se vám ukázat cestu, jak se vymanit z jakékoli závislosti na výkladech lidí – spolehlivý způsob, jak se ubránit falešným naukám a falešným učitelům.

Exegeze: Studium Bible Správným Způsobem.

Exegeze je opakem eisegeze. Pochází rovněž z řečtiny a znamená „vyvodit z“. Jedná se o vyvozování významu z textu Bible, nikoliv o vkládání významu do textu. Exegeze v podstatě dovoluje, aby Bible vykládala sama sebe.

Jak ale může neživý předmět vykládat sám sebe? Zaprvé nesmíme Bibli považovat za pouhá mrtvá slova na stránce.

Vždyť slovo Boha je živé a vykonává moc a je ostřejší než jakýkoli dvojsečný meč a proniká až k rozdělení duše a ducha a kloubů a [jejich] morku a [je] schopné rozeznávat myšlenky a úmysly srdce. (Hebrejcům 4:12)

Podle Jana 1:1 je Božím slovem neboli logosem Ježíš. Jeho slova jsou zaznamenána na stránkách Bible. Protože Ježíš je živý, jsou živá i jeho slova. Jeho slova vykonávají moc. Tato moc však nevychází jen z potištěné stránky. Když se Ježíš chystal odejít, řekl svým učedníkům:

Mám vám říci ještě mnohé, ale nyní to nejste schopni snést. Ale až ten přijde, ten duch pravdy, uvede vás do celé pravdy, neboť nebude mluvit ze svého vlastního popudu, ale bude mluvit to, co slyší, a bude vám oznamovat to, co přichází. (Jan 16:12, 13)

Začněme tím, že si uvědomíme, že nikdy neporozumíme „celé pravdě“, pokud nás nepovede Boží svatý duch. Písma ukazují, že k tomu, abychom tohoto ducha získali, musíme udělat dvě věci.

První je upravit svůj postoj. Musíme být pokorní a zbavit se egoistických sklonů. Poznání Bible nám nebude dopřáno, pokud ho budeme chtít využít k tomu, abychom se mohli povyšovat nad druhé. Není pro moudré a intelektuály, ale pro ty co jsou jako děti. Ježíš se z této skutečnosti radoval:

Tehdy Ježíš odpověděl a řekl: „Veřejně tě chválím, Otče, Pane nebe a země, protože jsi utajil tyto věci před moudrými a intelektuály a zjevil jsi je nemluvňatům. Ano, Otče, protože jsi uznal za dobré tak jednat. (Matouš 11:25, 26)

Za druhé se musíme neustále modlit o svatého ducha a „vůbec nepochybovat“.

Jestliže tedy někomu z vás chybí moudrost, ať stále prosí Boha, neboť všem dává štědře a bez kárání; a bude mu dána. Ať však stále prosí ve víře a vůbec nepochybuje, neboť ten, kdo pochybuje, je jako mořská vlna hnaná a rozfoukaná větrem. Ať ten člověk vskutku nepředpokládá, že něco od Jehovy obdrží; je to nerozhodný muž, nestálý na všech svých cestách. (Jakub 1:5-8)

Proto vám říkám: Neustále proste, a bude vám dáno; neustále hledejte, a naleznete; neustále klepejte, a bude vám otevřeno. Každý totiž, kdo prosí, dostává a každý, kdo hledá, nalézá a každému, kdo klepe, bude otevřeno. Kdo je vskutku mezi vámi takový otec, který, jestliže syn prosí o rybu, mu snad podá hada místo ryby? Nebo jestliže také poprosí o vejce, podá mu štíra? Proto jestliže vy, ačkoli jste ničemní, umíte dávat dobré dary svým dětem, oč více dá Otec v nebi svatého ducha těm, kdo ho prosí! (Lukáš 11:9-13)

Dobrá, jsme téměř připraveni začít naše studium podle exegeze, ale je tu ještě jedna věc, kterou musíme udělat; a podle mých zkušeností to může být ta nejtěžší ze všech. Než začneme zkoumat jakékoli verše, musíme svou mysl očistit od všech předchozích myšlenek, přesvědčení a předsudků. Proč říkám, že to může být ta nejtěžší věc? Protože často jsou tyto předchozí představy, přesvědčení a předsudky v naší mysli tak hluboce zakořeněné, že si ani neuvědomujeme, že ovlivňují naši schopnost uvažovat. Ilustrujme si to na příkladu.

Když jsem poprvé zahájil svůj nezávislý výzkum, chtěl jsem pochopit, jak lze generaci z Matouše 24:34 aplikovat na Poslední dny. Věděl jsem, že výklad Davida Splanea nazvaný Překrývající se generace je hluboce chybný, protože neodpovídá žádné sekulární ani biblické definici slova „generace“. Přesto musel existovat výklad, který by odpovídal událostem dnešní doby. Říkám to proto, že jsem pracoval s předpokladem – zděděným z doby, kdy jsem byl Svědkem -, že Matouš 24 má dvě splnění, přičemž druhé nebo-li hlavní splnění se počítá od roku 1914. Zkoušel jsem různé způsoby argumentace, ale nikdy jsem se necítil s výsledky spokojen. O mých pokusech se můžete přesvědčit sami, když navštívíte tento odkaz na mé webové stránky:

beroeans.net/category/this-generation/

Důvodem, proč jsem měl problémy přijít na řešení, bylo to, že jsem pracoval s falešným předpokladem nebo předsudkem – konkrétně s tím, že Matouš 24:34 se vztahuje na naši dobu. Tento předpoklad se mi vryl do mysli díky desetiletím indoktrinace studia publikací Strážné věže na pěti týdenních shromážděních! Tento předpoklad byl pohřben tak hluboko, že se stal samozřejmostí, základní pravdou. Nikdy mě ani nenapadlo o tom pochybovat, až jsem to jednoho dne udělal. V okamžiku, kdy jsem se rozhodl tento předpoklad prozkoumat, jsem byl schopen použít principy exegeze a význam Ježíšova ujištění ohledně „této generace“ se stal jasným.

Co mám na mysli pod pojmem „principy exegeze“? Při exegetickém studiu Bible bereme v úvahu textový, historický a kulturní kontext a také to, kdo mluví a ke komu se obrací. Kromě bezprostředního kontextu je navíc třeba zachovat celkovou harmonii Písma, protože každý výklad, který je v rozporu s jinými částmi Písma, je třeba považovat za falešný. Někdy může být potřeba použít badatelské nástroje, jako jsou lexikony Řečtiny a Hebrejštiny, které vysvětlují význam původních slov. Ale i tam je třeba dbát velké opatrnosti, protože všechna taková díla jsou psána neinspirovanými lidmi, kteří mohou nevědomky dopustit, aby jejich vlastní teologická zaujatost zabarvila to, co píší.

Bible nám v 1. Mojžíšově 40:8 říká, že „výklady patří Bohu“. Exegeze je způsob, jakým dovolujeme Bohu, aby k nám promlouval prostřednictvím svého inspirovaného slova, Bible. Je to způsob, jakým dovolujeme duchu, aby nás „uvedl do celé pravdy“.⁴¹

Nechat Bibli, aby k nám promlouvala, je způsob, jak ze studia Písma vymýtit osobní předsudky a ego. Tak se uchráníme před tím, abychom upadli do pasti osobních výkladů, které přinášejí chválu spíše nám samotným než našemu Pánu Ježíši nebo našemu nebeskému Otci, Jehovovi.⁴²

Porovnání Eisegeze s Exegezí

Uveďme si zásady exegeze do praxe při vzájemném porovnání s eisegezí. To je nejlepší způsob, jak posoudit výhody jednoho a nebezpečí druhého.

Vybral jsem si 11. a 12. kapitolu knihy Daniel, protože nabízejí vynikající příležitost k porovnání těchto dvou protichůdných metodik, protože tyto kapitoly zaujímají významné místo v teologii svědků Jehovových o Posledních dnech.

Nejprve bych vám doporučil odložit tuto knihu a přečíst si celou 11. a 12. kapitolu Daniela. Až budete hotovi, podívejte se na Daniela 12:1, kde se píše:

V té době povstane Michael, velký kníže, který stojí ve prospěch tvého lidu. A nastane takový čas tísně, jaký nebyl od doby, kdy vznikl nějaký národ, až do toho času. V té době tvůj lid unikne, každý, kdo bude zapsaný v knize. (PNS 2013)

Když anděl, který mluvil k Danielovi, mluvil o „tvém lidu“, o kom to mluvil? Myslíte si, že měl na mysli svědky Jehovovy? To by vypadalo jako opravdu směšný závěr, vzhledem k tomu, že svědkové Jehovovi se na světové scéně objeví až za 2 500 let.

Daniel byl Žid. Jeho lidem by tedy měli být Židé, kteří s ním byli vyhnáni do Babylonu, nebo ne? K tomuto závěru by nás přirozeně přivedla exegeze – umožňující vyvodit z Písma pravdu. S tímto výchozím bodem musíme všechno ostatní, co anděl říká, že se stane „tvému lidu“, chápat tak, že se stane Židům.

Když jsem se nechal pasivně vyučovat publikacemi Strážné věže, tento samozřejmý závěr mi unikl. Léta týdenního studia časopisu Strážné věže mě vycvičila v tom, abych nepřemýšlel kriticky, ale abych prostě věřil všemu, co mě učí. A tak jsem uvěřil, že Danielovým lidem byli svědkové Jehovovi v posledních dnech počínaje rokem 1914.⁴³ To je příklad eisegetického myšlení.

Přijetím tohoto výkladu načasování Daniela 12:1 jsou svědkové Jehovovi nuceni uvažovat o tom, že poslední část 11. kapitoly a celá 12. kapitola se vztahují na naše dny. Když se tedy dostanou k Danielovi 12:11, 12, musí pro dvě časová období 1 290 dní a 1 335 dní vymyslet naplnění v dnešní době.

A od času, kdy byl odstraněn stálý rys a byla umístěna ohavnost, která působí zpustošení, bude tisíc dvě stě devadesát dní. Šťastný je ten, kdo zůstává v očekávání a kdo dospěje k tisíci třem stům třiceti pěti dnům!. (Daniel 12:11, 12)

Zde je prorocké naplnění, které k těmto dvěma veršům uvádí Organizace svědků Jehovových:

Bezpochyby, sjezd v Cedar Pointu (5.-13. září 1922) byl pro třídu svatyně působivým ukazatelem vyvrcholení 1290 dnů. Ale ať už to bylo jakkoli inspirující, Jehova Bůh předvídal ještě něco dalšího, co si zasloužilo načasování v jeho proroctví, a co to bude znamenat pro jeho zasvěcený lid. Aby je uvedl do dalšího očekávání, inspiroval svého anděla, aby Danielovi řekl: „Šťastný je ten, kdo zůstává v očekávání a kdo dospěje k tisíci třem stům třiceti pěti dnům!“ (Daniel 12:12) Toto období by bylo dodatkem k 1290 dnům a v prorockém čase by bylo delší o čtyřicet pět dní neboli o měsíc a půl. Rovnalo by se to třem letům, osmi měsícům a patnácti dnům. Toto časové období by se počítalo od konce předchozích 1 290 dní, které vyvrcholily na druhém sjezdu v Cedar Pointu v září 1922. Následující období 1 335 dní by tedy skončilo v květnu 1926.⁴⁴

Nemohu toto číst, aniž bych si nevzpomněl na skeč z díla Monty Python, kde plukovník říká něco jako: „Začalo to jako malý hezký nápad, ale teď je to opravdu hloupé.“

Z toho je vidět, jak se eisegeze podobá lhaní. Počáteční lež se může zdát velmi pravděpodobná, ale postupem času je lhář nucen vytvářet složitou síť lží, aby podpořil první lež, a nakonec je tato síť tak napnutá, že lze skrze ni prohlédnout na původní lež.

To jak Daniela 12:11, 12 vykládá Organizace je příkladem selhání eisegeze jako životaschopné metody studia Bible. Proč by ji tedy někdo ještě používal. Proč je vlastně nejrozšířenější metodou studia Bible mezi křesťanskými náboženstvími?

Jsme vedeni Duchem, nebo Egem?

Ježíš řekl, že duch pravdy nás uvede do celé pravdy.⁴⁵ Vůdce vede, ale je na nás, zda jsme ochotni toto vedení následovat. Pokud se necháme vést spíše egem – duchem světa,⁴⁶ než duchem pravdy – nebudeme následovat jemné vedení ducha, ale spíše se necháme vést svým vlastním egem.

Uplatnění, které Vedoucí sbor svědků Jehovových vnucuje Danielovi 12:1, nám nabízí vynikající příklad toho, jak duchovně destruktivní se může ukázat eisegetický výklad vedený egem. Může dokonce způsobit, že někdo bude do Písma přidávat nebo z něj ubírat, aby lépe podpořil svoji interpretaci.⁴⁷ Srovnej tato dvě provedení z různých vydání Překladu nového světa:

„A během toho času povstane Michael, velký kníže, který stojí ve prospěch synů tvého lidu…“ (Daniel 12:1 vydání PNS 1984)

„V té době povstane Michael, velký kníže, který stojí ve prospěch tvého lidu…“ (Daniel 12:1 vydání PNS 2013)

Proč překladatelé Překladu nového světa ve vydání 2013 odstranili slovo „synů“ přítomné ve vydání z roku 1984, který zní: „synů tvého lidu“, když se toto slova jasně nacházejí v původním rukopise, jak potvrzuje Hebrejský meziřádkový překlad?⁴⁸ Zdá se, že překladatelská komise cítila nutkání podpořit teologii společnosti Strážná věž před věrností Písmu. Co je jen k tomu mohlo motivovat?

Může to znít neuvěřitelně, ale pokud se Daniel 12:4 nedá vztáhnout na naši dobu, celé učení o roku 1914 se stává neplatným a jakýkoli nárok na autoritu, který si Vedoucí sbor přisvojuje, se vypaří jako voda za horkého dne. (Podrobný rozbor toho, jak byl Daniel 12:4 Vedoucím sborem přisvojen, aby podpořil doktrínu o neviditelné přítomnosti Krista v roce 1914, naleznete v článku „Neúspěšné pokusy o vysvětlení Skutků 1:7“.)

Vidíte, v čem je ten problém? Pokud se tvůj lid v Danielovi 12:1 (vydání PNS 2013) má vztahovat na svědky Jehovovi, kdo jsou synové tvého lidu (vydání PNS 1984)? Kdo jsou synové svědků Jehovových? Je už dostatečně těžké, aby se slova „tvůj lid“ vztahovala na svědky Jehovovi, ale stává se absurdně směšným, když nyní musíme vysvětlit, kdo by měli být „synové“.

Kdybys toto četl bez potřeby podpořit nějakou zavedenou doktrínu, dospěl bys ty nebo kdokoli jiný k tak do očí bijícímu samoúčelnému výkladu?

Daniel byl Žid ve vyhnanství ve starověkém Babylonu. Na koho by se podle něj andělova slova vztahovala? Jeho lidem byli Izraelité. Takže synové jeho lidu by samozřejmě byli potomci těchto Izraelitů.

Protože Vedoucí sbor nadále podporuje výklad, podle něhož se Daniel 12:1 vztahuje k Posledním dnům, které podle nich začaly v roce 1914, byl nucen vysvětlit, jak mohou dvě nepřerušené královské linie – králů jihu a severu – trvat od starověkého Babylonu až do dnešních dnů, tedy v časovém úseku 2 500 let. Proč? Protože hned poté, co se mluví o králi severu, začíná další verš (nezapomeňte, že v originále nebyly žádné kapitoly, verše ani odstavce) slovy: „A během toho času…“. Takže aplikováním 12. kapitoly Daniela na moderní dobu, je Organizace nucena učinit závěrečné verše 11. kapitoly Daniela zcela o svědcích Jehovových.

V 11. kapitole Daniela prostě není dost materiálu na to, aby bylo možné vysvětlit všechny krále a vládce v průběhu dějin od Danielovy doby až po současnost. Ani zdaleka ne. Organizace si tedy musí věci vymýšlet. Pro ilustraci si přečtěte kapitoly 13 a 14 knihy Věnujte pozornost Danielovu proroctví! vydané společností Strážná věž. V průběhu 60 odstavců, tedy na 32 stranách, kniha podrobně popisuje dvojí královskou linii od jednoho krále k druhému od Danielovy doby až do doby Kristovy, což zahrnuje přibližně šest století dějin. V závěrečných šesti odstavcích 14. kapitoly pak přeskočí 20 století historie, tedy 2 000 let, a zanechá v těchto dvou královských liniích obrovské nevysvětlené mezery.

Tak to nevyhnutelně dopadá, když se snažíte porozumět Písmu tím, že do něj vstupujete s předem danou představou, místo abyste nechali Bibli, aby se vysvětlila sama.

Eisegeze je zhoubou křesťanství! Upřímné křesťany přeměňuje na následovníky lidí.

Exegeze: Naslouchání Bohu spíše než lidem

Nyní si pojďme znovu projít 12. kapitolu Daniela, tentokrát však s exegetickým přístupem.

Nejprve musíme pochopit, že moderní dělení na kapitoly a verše, které používáme k rychlému vyhledání biblického úryvku, bylo zavedeno mnoho století po dokončení biblického kánonu. Takže zatímco prorocká slova anděla, který mluví k Danielovi, zahrnují dvě kapitoly a jsou rozdělena do mnoha veršů s odstavcovými zlomy a moderní interpunkcí, nic z toho v původním textu neexistovalo. Toto dělení bylo čistě na libovůli překladatelů a písařů. Vy i já považujeme rozdělení kapitol v knize za začátek nové myšlenky, ale slova z Daniela 12:1 plynule navazují na slova z Daniela 11:44, 45. Přečtěme si je znovu, ale bez moderních dělících značek:

A v čase konce se s ním bude král jihu strkat a král severu proti němu zaútočí s dvoukolými vozy a s jezdci na koních a s mnoha loděmi; a jistě vstoupí do zemí, a zaplaví a projde. Skutečně také vstoupí do země Okrasy a bude mnoho [zemí], jež budou přivedeny ke klopýtnutí. Ale tihle uniknou z jeho ruky: Edom a Moab a hlavní část synů Ammona. A bude napřahovat ruku proti zemím; a pokud jde o egyptskou zemi, ta neunikne. A opravdu bude panovat nad schovanými poklady zlata a stříbra a nad všemi žádoucími egyptskými věcmi. A v jeho krocích půjdou Libyjci a Etiopové. Budou však zprávy, které ho rozruší, z východu slunce a ze severu, a jistě vyjde ve velikém vzteku, aby vyhladil a aby mnohé zasvětil zničení. A nasází své palácové stany mezi velikým mořem a svatou horou Okrasy; a bude muset zcela dospět ke svému konci a nebude, kdo by mu pomohl. A během toho času povstane Michael, velký kníže, který stojí ve prospěch synů tvého lidu. A jistě nastane takový čas tísně, jaký nenastal od doby, kdy vznikl nějaký národ, až do toho času. A během toho času tvůj lid unikne, každý, kdo bude nalezen zapsaný v knize. A mnozí z těch, kdo spí v prašné zemské půdě, se probudí, ti k životu trvajícímu na neurčito, a oni k pohanám [a] k ošklivosti trvající na neurčito. A ti, kdo mají pochopení, budou zářit jako jas prostoru, a ti, kdo mnohé přivádějí ke spravedlnosti, jako hvězdy na neurčitý čas, dokonce navždy. A pokud jde o tebe, Danieli, ty ta slova utaj a zapečeť knihu až do času konce. Mnozí se budou toulat, a [pravé] poznání se rozhojní.“ (Daniel 11:40-12:4)

Vidíte nyní, jak může i umělé vkládání kapitol a dělení na verše zamlžit naše chápání biblického příběhu?

Při zkoumání Bible se musíme snažit vžít do mysli pisatele. V tomto případě Daniel dostává zjevení od Boha prostřednictvím posla, anděla. Anděl Danielovi říká, že během konce královského rodu krále severu povstane Michael. Dále uvádí, že to bude doba velkého soužení, a označuje ji jako „čas konce“.

O jakém času konce anděl hovoří?

Rozbor Daniela 12:1

Již jsme stanovili, že Daniel přirozeně chápe andělovu zmínku o „synech tvého lidu“ jako odkaz na potomky Izraelitů, kteří byli jeho současníky. Přesto by bylo hezké mít pro tento závěr nějaké biblické potvrzení mimo tento bezprostřední kontext. Naštěstí to najdeme právě v Danielovi 9:20, kde se píše: „Zatímco jsem ještě mluvil a modlil se a vyznával svůj hřích a hřích svého lidu Izraele…“

Daniel se v 9:20 a 12:1 odvolává na svůj lid. Z toho tedy vyplývá, že když mluví o „času konce“, musí se to nějakým způsobem týkat i jeho lidu, že?

A v čase konce se s ním bude král jihu strkat a král sever proti němu zaútočí s dvoukolými vozy a s jezdci na koních a s mnoha loděmi; a jistě vstoupí do zemí, a zaplaví a projde. (Daniel 11:40)

A pokud jde o tebe, Danieli, ty ta slova utaj a zapečeť knihu až do času konce. (Daniel 12:4)

Toto je příklad toho, jak nechat Bibli, aby se vykládala sama. Čas konce, o němž se mluví v Danielovi 11:40 a 12:4, se musí nějakým způsobem vztahovat k synům Danielova lidu, tedy k budoucímu Izraeli, k židovskému národu. Mohlo by to být jinak?

Existují další vodítka, která by toto chápání dále potvrzovala?

Kapitola 12:1 pokračuje: „A jistě nastane takový čas tísně, jaký nenastal od doby, kdy vznikl nějaký národ, až do toho času.“

Při exegezi hledáme soulad Písma. Matouš i Lukáš zaznamenávají, že Ježíš mluví o „velkém soužení“ nebo „času tísně“, který přijde na Danielův lid, Izrael.

…neboť potom bude velké soužení, jaké nenastalo od počátku světa až dosud, ano jaké již nikdy nenastane. (Matouš 24:21)

…Na zemi bude totiž velká nouze a zloba proti tomuto lidu. (Lukáš 21:23)

Ježíš zde předpovídá konec židovského národa. Bude to konec jejich systému věcí, nebo jak je to přeloženo do řečtiny, „konec časů.“⁴⁹ Všimněte si, jak těsně se Ježíšova slova shodují se slovy anděla, který mluvil k Danielovi. Další důkaz toho, že záznamy v evangeliích a Danielovo proroctví spolu souvisejí a že se vztahují ke stejnému času konce, najdeme v Matouši 24:15, kde Ježíš říká svým učedníkům, aby zkoumali Danielovo proroctví:

Proto až zahlédnete ohavnost, která působí zpustošení, jak bylo řečeno prostřednictvím proroka Daniela, jak stojí na svatém místě (ať čtenář použije rozlišovací schopnost) (Matouš 24:15)

Třikrát, v Danielovi 9:27, 11:31 a 12:11, se prorok zmiňuje o „ohavnosti“, pokaždé v souvislosti s koncem izraelského národa.

Z toho je zřejmé, že čas konce, v němž Michael povstává ve prospěch Danielova lidu, Izraelitů, je konec jejich národa. Ježíš prorokoval, že tento konec přijde během jediné generace,⁵⁰ a který se skutečně naplnil v roce 70 n. l. zničením jak chrámu tak i města.

To vše ilustruje, že když dovolíme Bibli, aby se vykládala sama, tak nás to chrání před tím, abychom se stali obětí lidských názorů. Takové názory způsobují, že z biblické pasáže vyvozujeme závěry, které nás nakonec zavedou jen do hlubších a zamotanějších nepravd.

Nyní, když jsme si prokázali, že se toto proroctví týká času konce izraelského národa, můžeme vidět, že dvě královské linie, o nichž se mluví v 11. kapitole, začínají v Danielově době (asi 539 př. n. l.) a končí kolem prvního století. Protože svědkové Jehovovi chtějí aplikovat Daniela 12 na naši dobu, musí natahovat přesvědčení až do krajnosti tím, že nutí rodokmen králů z 11. kapitoly, aby byl aplikován až do moderní doby.

V současné době Vedoucí sbor tvrdí, že král severu (Daniel 11:44, 45) se vztahuje na Rusko a „svatá hora Okrasy“ se vztahuje na svědky Jehovovy, protože jsou v této zemi nyní pronásledováni. Přesto stále tvrdí, že králem severu bylo nacistické Německo. Takže ta ohavnost v zemi Okrasy se vztahuje jak na Svědky za druhé světové války, tak znovu na Svědky v současném Rusku?!

Pokračujme v rozboru Daniela 12 a podívejme se, zda zbývající část verše odpovídá naplnění v prvním století. Třetí část verše Daniela 12:1 zní: „A během toho času tvůj lid unikne, každý, kdo bude nalezen zapsaný v knize.“

Existuje splnění v prvním století? Vskutku existuje. U Lukáše 10:20 Ježíš říká svým učedníkům, aby se „radovali, protože vaše jména jsou zapsána v nebesích“. Předpověděl také, že v tomto čase tísně bude pro vyvolené – jak předpověděl Daniel – únik.

Vskutku kdyby nebyly ty dny zkráceny, nebylo by zachráněno žádné tělo; ale kvůli vyvoleným budou ty dny zkráceny. (Matouš 24:22)

Do této chvíle jsme našli přímou souvislost mezi tím, co anděl předpověděl, že se stane „synům tvého lidu“, a tím, co Ježíš potvrdil, že se stane izraelskému národu.

Rozbor Daniela 12:2

Odpovídají ostatní verše této kapitoly splnění v prvním století? Pokračujme v rozboru:

A mnozí z těch, kdo spí v prašné zemské půdě, se probudí, ti k životu trvajícímu na neurčito, a oni k pohanám a k ošklivosti trvající na neurčito. (Daniel 12:2)

Při čtení tohoto verše mnohé z nás napadne, že se zde mluví o dni soudu a vzkříšení spravedlivých a nespravedlivých⁵¹, ale neděláme ukvapené závěry a nenecháváme do svého bádání vklouznout eisegezi?

Vyhledáme-li si v Překladu nového světa Svatých písem slova „život“ a „smrt“, dostaneme se k zajímavému a odhalujícímu verši:

Vpravdě, vpravdě vám říkám: Kdo slyší mé slovo a věří tomu, kdo mě poslal, má věčný život a nepřijde na soud, ale přešel ze smrti do života. (Jan 5:24)

Všichni, k nimž Ježíš promluvil, byli Bohem považováni za mrtvé kvůli svému hříšnému stavu, ale někteří se stali živými díky víře v Božího Syna. Pavel nám v Efezanům 2:1 říká, že „Navíc jste to vy, které Bůh oživil, ač jste byli mrtví ve svých přečinech a hříších…“.

To nám poskytuje alternativní chápání toho, co má Daniel na mysli, když mluví o „spánku v prašné zemské půdě“ a o „probuzení“, které je v souladu s kontextem tohoto proroctví. Místo toho, že by mluvil o doslovném vzkříšení mrtvých, mluví zde o duchovním vzkříšení, jak ukazují tato Pavlova slova Efezanům:

Proto říká: „Probuď se, spáči, a vstaň z mrtvých a zazáří na tebe Kristus.“ (Efezanům 5:14)

Ale co ti, o nichž Daniel říká, že se probudí „k pohanám a k ošklivosti trvající na neurčito“? To budou pravděpodobně náboženští vůdci, kteří se postavili proti Ježíši a jeho následovníkům. Mysleli si, že jsou spravedliví, ale jejich postavení se během zrodu křesťanství změnilo. Dodnes jsou tito muži v opovržení za svůj hřích, kterým bylo zabití svatého Božího Syna. Pocit opovržení, který budeme mít vůči takovým mužům, bude věčný, protože my budeme věční.

Rozbor Daniela 12:3

Další verš navazuje na myšlenku vyjádřenou ve 2. verši a zmiňuje se o tom, co budou dělat ti „probuzení spáči“.

A ti, kdo mají pochopení, budou zářit jako jas prostoru, a ti, kdo mnohé přivádějí ke spravedlnosti, jako hvězdy na neurčitý čas, dokonce navždy. (Daniel 12:3)

Ježíš přinesl do světa světlo a toto světlo nezhaslo když zemřel, ale zářilo dál prostřednictvím jeho učedníků.

…jeho prostřednictvím, byl život, a život byl světlem lidí. A světlo září ve tmě, ale tma je nepřemohla. (Jan 1:4, 5)

Jste světlo světa. Město nemůže být utajeno, jestliže leží na hoře. Lidé rozsvěcují lampu a nestaví ji pod odměrný koš, ale na stojan, a ona září na všechny v domě. Podobně ať září vaše světlo před lidmi, aby viděli vaše znamenitá díla a vzdali slávu vašemu Otci, který je v nebesích. (Matouš 5:14-16)

Ježíšovi spravedliví následovníci kázali po celém světě a přivedli „mnohé ke spravedlnosti“. Stejně jako hvězdy na nebi přinášejí světlo do temnoty, a protože budou žít věčně, bude toto světlo svítit „dokonce navždy“, jak říká Daniel 12:3.

Rozbor Daniela 12:4

Izraelité v Danielově době nemohli tušit, jak se všechny události popsané v 11. kapitole týkající se králů severu a jihu naplní. Totéž lze říci o tom, co je předpovězeno ve 12. kapitole. Tato slova byla zapečetěna a měla zůstat utajena po stovky let až do času konce židovského národa.

A pokud jde o tebe, Danieli, ty ta slova utaj a zapečeť knihu až do času konce. Mnozí se budou toulat, a pravé poznání se rozhojní. (Daniel 12:4)

Slova Danielova proroctví byla sice známa po celá staletí před Kristem, tajná ale nebyla slova, ale jejich význam či splnění bylo. Naplnění proroctví bylo jakoby zapečetěno a čekalo, až někdo odhalí jeho význam. Až ten čas přijde, mnozí pochopí a budou toto poznání široce šířit. Kdo by se z těchto mnohých mohl vyklubat?

Od Danielovy doby až do chvíle, kdy byl Ježíš pokřtěn Janem, bylo Boží království záhadou, božským (nebo posvátným) tajemstvím. Bylo třeba příchodu Božího Syna, aby toto tajemství odhalil a záhadu rozluštil. Tímto posvátným tajemstvím bylo „pravé poznání“, o němž mluvil Daniel. Pravé poznání je v podstatě poselství dobré zprávy.

Díky Ježíši a po něm díky apoštolům se pravé poznání rozhojnilo a mnozí kazatelé putovali světem a zářili jako hvězdy, které osvětlovaly temnoty v myslích mužů a žen.

Pavel byl jedním z těch, kdo se zasloužili o to, aby se „pravé poznání rozhojnilo“, to znamená, aby se dobrá zpráva hlásala široko daleko.

V jiných generacích nebylo toto [tajemství] dáno na vědomí lidským synům tak, jak to bylo nyní zjeveno duchem jeho svatým apoštolům a prorokům, že totiž lidé z národů mají být spoludědici a údy těla a prostřednictvím dobré zprávy podílníky na slibu spolu s námi ve spojení s Kristem Ježíšem. (Efezanům 3:5, 6)

…ovšem za předpokladu, že zůstanete ve víře, pevně založení a stálí, a nebudete odvlečeni od naděje té dobré zprávy, kterou jste slyšeli a která byla kázána v celém stvoření, jež je pod nebem. Této dobré zprávy jsem se já, Pavel, stal služebníkem.“ (Kolosanům 1:23)

Rozbor Daniela 12:5-12

Od tohoto bodu dále se dostáváme do oblasti spekulací. Protože jsem byl vychován jako jeden ze svědků Jehovových, byl jsem indoktrinován myšlenkou, že na každou biblickou otázku máme odpověď. Tato pýcha Organizace vedla k mnoha hloupým, za vlasy přitaženým výkladům, několika obrovským prorockým fiaskům a někdy i k velkým ztrapněním. To vše jsou nevyhnutelné důsledky eisegetického výkladu.

Upřímný student Bible se učí rozlišovat mezi tím, co lze s jistotou poznat, a tím, co lze v dané chvíli jen odhadovat. Pro křesťany prvního století bylo důležité přesně pochopit naplnění Danielova proroctví ve 12. kapitole, protože se týkalo zničení jejich národa. I když se toto proroctví nevztahuje na naši dobu, stále z něj pro nás plyne poučení. Jak říká Pavel v Římanům 15:4: „Všechno, co bylo napsáno dříve, bylo totiž napsáno pro naše poučení, abychom měli naději prostřednictvím své vytrvalosti a prostřednictvím útěchy z Písem.“

Vraťme se k našemu rozboru 12. kapitoly knihy Daniel a zaměřme se na 7. verš:

A začal jsem slyšet muže oblečeného v plátně, který byl nahoře nad vodami proudu, když přistoupil k tomu, aby pozdvihl svou pravici a svou levici k nebesům a aby přísahal při Tom, který je naživu na neurčitý čas: „Bude to na ustanovený čas, ustanovené časy a půl. [3½ času] A jakmile skončí rozrážení síly svatého lidu na kusy, dospějí ke konci všechny tyto věci.“ (Daniel 12:7)

Vztahuje se 3½ času ze 7. verše na 3½ roku mezi prvním obléháním Jeruzaléma v roce 66 n. l. generálem Cestiem Gallem a finálním obléháním v roce 70 n. l. generálem Titem? Dost možná, ale s jistotou to říci nemůžeme.

Pokud jde o „rozrážení síly svatého lidu“, Daniel poznal, že Izraelité byli nazýváni Božím svatým lidem.⁵² V době, kdy Kristus chodil po zemi, skutečně neexistoval žádný jiný lid nebo národ, který by Bůh po předchozích 1500 let nazýval svým vlastním. Izraelité byli skutečně „Božím svatým lidem“. Jejich síla však byla zjevně „rozražena na kusy“, když bylo jejich město srovnáno se zemí při splnění Ježíšových slov.⁵³

Nyní se dostáváme k verši, který demonstruje absurdní extrémy, do nichž jsou Svědkové dohnáni potřebou Vedoucího sboru udržovat eisegetický výklad.

A od času, kdy byl odstraněn stálý rys a byla umístěna ohavnost, která působí zpustošení, bude tisíc dvě stě devadesát dní. Šťastný je ten, kdo zůstává v očekávání a kdo dospěje k tisíci třem stům třiceti pěti dnům! (Daniel 12:11, 12)

Z exegetického hlediska je snadné vidět, že tou „ohavností, která působí zpustošení“, byla velmi pravděpodobně římská armáda. Tato armáda nečistých pohanů na chrámovou bránu nanesla dehet, aby ji zapálila a vnikla do Jeruzaléma přes chrámový areál – nejsvětější místo Židů.

To by nám umožnilo aplikovat 1290 dní (asi 3,5 roku) na období mezi prvním a druhým obléháním. Počítalo se 1 335 dní současně s 1 290 dny? Nebo se začaly počítat až po uplynutí 1290 dnů? Pokud by platila druhá možnost, znamenalo by to období o něco delší než 7 let, které by se mohlo vztahovat na konečnou porážku židovských sil Římem v židovském opevnění Masada v roce 73 n. l.. Připouštím, že to všechno jsou jen spekulace. Podstatné je, že naplnění tohoto proroctví bylo určeno Židům prvního století, nikoliv pohanům jednadvacátého století! Od těchto událostí nás dělí zhruba dva tisíce let a mnoho podrobností se ztratilo v proudu času. Tyto události sice mohou být zajímavé pro akademiky, ale nás se přímo netýkají. Nepotřebujeme vědět, jak přesně se naplnily. Je dostačující, že ti, kdo prožívali tehdejší události, pochopili jejich uplatnění.

Rozbor Daniela 12:13

Kapitola končí tím, že anděl Danielovi slibuje, že si odpočine (zemře), ale odměnu dostane „na konci dnů“. Kdy to bude? Pomocí exegeze jsme již zjistili, že 12.kap. Daniela se naplnila během posledních dnů izraelského národa v prvním století. Protože Daniel nebyl v této době vzkříšen, musí se věta „na konci dnů“ vztahovat k jiné době.

Publikace Organizace nás učí, že Daniel se vrátí jako nedokonalý hříšný člověk při „pozemském vzkříšení spravedlivých“ během tisícileté Kristovy vlády. To by znamenalo, že bude vzkříšen ne na konci dnů, ale po konci dnů lidské vlády a před koncem mesiášské vlády, kdy Ježíš předá zpět veškerou moc Jehovovi Bohu.⁵⁴

Takhle to ale moc nezapadá, že?

Existuje vysvětlení, které do toho velmi dobře zapadá, vysvětlení, které nám umožňuje mít Daniela vzkříšeného na samém konci dnů, kdy se Ježíš vrátí. K tomu se dostaneme později v této knize v kapitolách pojednávajících o naději jiných ovcí.

Shrnutí

Je těžké vysvětlit pocit úlevy, který člověk zažívá, když se konečně zbaví doktrinálních předpojatostí a tlaku podporovat teologii JW.org. Mít možnost prostě studovat Bibli a nechat se vést svatým duchem ke vší pravdě, jednoduše nechat Bibli, aby mluvila sama za sebe – no, je to úžasný pocit. Pokud se ti ho podaří dosáhnout, plně pochopíš význam Ježíšových slov v Janovi 8:31, 32, kde říká: „Jestliže zůstanete v mém slovu, jste skutečně moji učedníci a poznáte pravdu a pravda vás osvobodí“.

Když jsem ještě jako svědek Jehovův studoval Bibli, nezůstával jsem ve slově Ježíše Krista. Slovo, které mě vedlo, nebylo od Ježíše, ale od lidí z Vedoucího sboru. Mnohé z jejich učení se sice zakládá na Bibli, ale jiné ne – jak uvidíte v následující kapitole. Když jsem se snažil tato lidská učení sladit s Božím slovem v Bibli, často jsem si připadal, jako kdybych strkal kulatý kolík do hranaté díry. Bylo tak osvobozující, když jsem to přestal dělat, když jsem se konečně naučil nechat Bibli mluvit za sebe a nechat se vést svatým duchem, stejně jako povede tebe.

Díky studiu exegezí a pod vedením svatého ducha máš nástroje, které budeš potřebovat ke zkoumání všeho, o čem zde hovoříme. A aby si se ujistil, že se učíš pravdě a už nikdy se nenecháš zavést na scestí výmysly a úskoky lidí.⁵⁵

3

„Generace“ podle Strážné věže: zmatená litanie interpretací .

„Vpravdě vám říkám, že tato generace rozhodně nepomine, dokud se to všechno nestane.“ (Matouš 24:34)

Myslím, že v Bibli není jediný verš, který by ovlivnil mé životní směřování více než Matouš 24:34. Každé zásadní rozhodnutí, které jsem jako jeden ze svědků Jehovových učinil, bylo silně ovlivněno mou vírou v to jak Organizace interpretuje tento verš.

Po celý můj život během druhé poloviny dvacátého století definovaly publikace Strážné věže „generaci“, o níž mluví Ježíš, jako lidi, kteří byli naživu, když viděli události roku 1914, a budou ještě naživu, když uvidí konec v Armagedonu.⁵⁶ S tímto porozuměním v mysli jsem měl všechny důvody věřit předpovědi Společnosti týkající se roku 1975. Zdálo se logické a v souladu s naším chápáním Matouše 24:34 věřit, že 6 000 let existence člověka bylo vypočítáno tak, aby skončilo v roce 1975 a aby se také shodovalo s počátkem tisícileté vlády Božího království pod vedením Krista.⁵⁷

Ani poté, co tento rok přišel a odešel, nikdo z nás pravých věřících nepochyboval o tom, že konec přijde dříve, než skončí dvacáté století. Je zřejmé, že jsme se mýlili ohledně roku 1975, ale poté, co jsme přijali logiku nauky o roku 1914, se zdálo, že jiná aplikace Matouše 24:34 není možná.⁵⁸

Nicméně s tvrdou realitou se nedá polemizovat, že? Jsme zde, ve třetí dekádě jednadvacátého století, a konec stále není v dohledu. Přesto se v Organizaci změnilo jen málo. Muži z Vedoucího sboru stále prohlašují, že konec je bezprostředně blízko. Jak mohou tuto představu nadále prodávat stádu i po tolika falešných alarmech?⁵⁹

Abychom pochopili, o co ve skutečnosti jde, musíme se podívat na historii této nauky v kontextu teologie a očekávání Svědků. Máme co do činění se skupinou učených znalců Bible, nebo jsou to jen obyčejní lidé, kteří se stali moudrými pod vedením božího ducha, nebo… je zde v pozadí něco jiného? Pojďme zvážit důkazy.

Žádám ústředí v New Yorku o vysvětlení

V „Příloze B: Můj dopis ústředí a odpověď“ najdete naskenovanou korespondenci mezi mnou – mladým pětadvacetiletým starším píšícím z Bogoty v Kolumbii – a služebním oddělením brooklynského ústředí. Dotyčný studijní článek na který jsem se ptal, pocházel z vydání Strážné věže z 15. listopadu 1974⁶⁰ a vysvětloval Matouše 24:22, který zní:

Vskutku kdyby nebyly ty dny zkráceny, nebylo by zachráněno žádné tělo; ale kvůli vyvoleným budou ty dny zkráceny. (Matouš 24:22)

Pro snadnější čtení jsem níže uvedl příslušný text z mého dopisu:

Ve vydání Strážné věže z 15. listopadu 1974, na straně 683, sloupec 2, první odstavec [anglické vydání], je uvedeno prohlášení, že „protože Jehovovi ‚vyvolení‘ uprchli z města odsouzeného k zániku, Jehova nemusel prodlužovat dobu velkého soužení, a mohl tak ušetřit nějaké ‚tělo‘. Pokud to při použití pravidel logiky převedeme do podmiňovacího způsobu záporného, dostaneme: Kdyby Jehovovi ‚vyvolení‘ neutekli z města odsouzeného k zániku, musel by Jehova prodloužit dobu velkého soužení, a tím by nějaké ‚tělo‘ nezachránil.“

Nerozumím tomu, jak útěk Jehovových vyvolených umožnil zkrácení dnů – jako by jejich setrvání v Jeruzalémě naopak vyžadovalo prodloužení těchto dnů. Také nerozumím tomu, proč by Jehova kvůli svým vyvoleným tyto dny zkracoval. Ti byli daleko v horách a těch by se ty dny nedotkly, ať už by byly krátké, nebo dlouhé – ať už by 97 000 lidí zůstalo naživu, nebo by byli všichni Židé ve městě zabiti (sic). Byl bych vám opravdu vděčný za jakoukoli pomoc při objasnění těchto nejasností.

Tehdy jsem nechápal, že Organizace je omezená eisegetickým myšlením. (O eisegezi jsem se dozvěděl až poté co jsem začal sám studovat Bibli). Víte, tehdy byla pro Organizaci oficiální aplikace verše 22 taková, že „tělo“, které bylo zachráněno, se nevztahovalo na křesťany, kteří uprchli z města v roce 66 n. l., ale na přibližně 97 000 Židů, kteří přežili zničení města Jeruzaléma v roce 70 n. l. a následně byli odvedeni do otroctví v Římě. Autor článku byl nucen ohnout význam biblické věty „kvůli vyvoleným“ tak, aby odpovídal této oficiální interpretaci. Trvalo to více než dvacet let, než přišli s rozumnějším výkladem.⁶¹

Odpověď na můj dopis přišla o dva týdny později (viz „Dodatek B: Můj dopis ústředí a odpověď“). Zde jsou její klíčové úryvky s komentářem:

Obdrželi jsme Váš dopis ohledně aplikace Ježíšových slov v Matoušově evangeliu 24:21, 22.

Do značné míry se musíme vést tím, jak se věci skutečně odehrály.

Poslední věta říká, že ‚naše interpretace je správná, a proto musíme vše ostatní vyložit tak, aby jí to odpovídalo‘. Pokračování jejich dopisu:

Když v roce 70 n. l. začalo soužení starověkého Jeruzaléma, vyvolení křesťané byli mimo město, takže jim nehrozilo nebezpečí. Když soužení začalo, přišlo rychle a tvrdě. Netáhlo se po velmi dlouhou dobu.

Pisatel dopisu (veškerá korespondence ze služebního oddělení je anonymní) zde vysvětluje, jak byly dny zkráceny, ale tuto informaci jsem již získal z původního článku ve Strážné věži. Takže to bylo irelevantní pro mou otázku, která v podstatě zněla: „Proč zkracovat dny kvůli lidem, kteří tam nejsou přítomní a tak z toho nemohou mít žádný prospěch?“ Pisatel pokračuje:

Uvádíte možnou otázku k zamyšlení: Co by se stalo, kdyby židovští křesťané nebyli ve městě, zda by soužení nebylo takříkajíc zkráceno. To je však v rozporu s tím, jak se věci skutečně odehrály, a zdá se, že nemá smysl uvažovat o hypotetických případech, které jsou v rozporu se skutečností, a tedy i s proroctvím, neboť to, co Ježíš předpověděl, bylo v souladu s tím, co se stalo.

Účelem mého „hypotetického“ případu bylo ukázat chybu v logice článku, ale autor si je tak jistý správností výkladu, že tuto chybu nevidí. Dávám mu zde výhodu pochybností, protože je také možné, že chybu ve své úvaze viděl, ale měl svázané ruce, protože musel poskytnout odpověď, která podporuje oficiální doktrínu.

Bohužel jsem byl příliš mladý a nezkušený na to, abych rozpoznal důkazy, které jsem měl před sebou. Přesto účinek následujícího odstavce zničil veškeré iluze, které jsem mohl mít o tom, že vedoucí muži v ústředí mají nějaké zvláštní pochopení Písma. To, co následuje, je, alespoň pro mě, raným důkazem záliby Organizace hrát si s významem slov a překrucovat je tak, aby odpovídala jejich oficiální interpretaci Písma. (Za chvíli to uvidíme znovu, až budeme zkoumat jejich nejnovější definici „této generace“.)

Ohledně skutečností, že židovští křesťané již byli mimo město, protože utekli, když spatřili znamení, o nichž se Ježíš zmínil, soužení nebylo zkráceno kvůli nim, jako by z jeho zkrácení měli mít nějaký prospěch. Jeho zkrácení tedy muselo být pro vyvolené, z důvodu toho, že tam nebyli a nebudou přímo postiženi, až Jehova přinese ničivé soužení.

Dny tedy nebyly zkráceny kvůli nim, ale byly zkráceny pro ně? To jsou synonymní výrazy! Stejně tak bychom mohli říci, že „dny nebyly zkráceny pro ně, ale byly zkráceny pro jejich dobro“, a stejně bychom došli k úplně stejně nesmyslnému zdůvodňování. Tato jediná korespondence byla počátkem rostoucího povědomí o tom, že ti, kdo se ujali vedení, nevědí, co dělají. Jak jsem po tom mohl zůstat Svědkem? Jednoduše, věřil jsem, že takové věci jsou důsledkem lidské nedokonalosti, lidí, kteří se předhánějí v osobních výkladech, ale že Jehova dá nakonec věci do pořádku a odhalí pravdu, až přijde čas, abychom ji poznali.

Zbytek tohoto odstavce budu ignorovat, protože se zabývá interpretací druhotného splnění, které není platné.⁶² Domnívám se ale, že poslední odstavec toho dopisu s odpovědí si zaslouží tvou pozornost:

Připojujeme se k vám a těšíme se na vyústění věcí s vědomím, že porozumění biblickým proroctvím je vždy nejlepší po tom, co se prorokované události odehrály.

Člověk by si myslel, že téměř dva tisíce let je dostatečně dlouhá doba po tom, co se odehrály prorokované události, aby se dospělo ke správnému pochopení, ale zřejmě tomu tak není.

Opět jsem si měl tehdy uvědomit, že je něco velmi špatně, ale bylo mi teprve 25 let a do té doby jsem nebyl sycen pevnou duchovní stravou, takže mé vnímavé schopnosti ještě nebyly „vycvičené k rozlišování dobrého od špatného.“⁶³ S odstupem času, zrozeným z dlouholetých zkušeností, nyní vidím, že pro vedení Organizace není důležitá pravda, ale zachování jejich autority, kterou vždy ospravedlňují ve jménu „jednoty“. Domnívám se, že právě tato motivace – potřeba udržet si své postavení autority – je vedla k tomu, aby v jednadvacátém století přišli s novým výkladem Matouše 24:34 týkající se „této generace“ poté, co byly všechny předchozí výklady opuštěny.

Ježíš poskytuje svým učedníkům záruku

Když Ježíš seděl na Olivové hoře, někteří z jeho učedníků ho požádali o znamení, které by je upozornilo na jeho příchod jako krále Izraele. Byli ovlivněni běžnou židovskou vírou, že Mesiáš nastoupí k moci a izraelský národ bude opět dominovat nad všemi ostatními královstvími světa.

To, že žádali o znamení, samozřejmě neznamenalo, že ho dostanou. Cokoli, o co požádáme, nám bude dáno, pokud to bude v souladu s Jehovovou vůlí, jak vysvětluje Jan:

A to je důvěra, kterou k němu máme: že nás slyší, ať prosíme o cokoli podle jeho vůle. (1. Jana 5:14)

Bylo to, aby měli znamení, které by jim umožnilo vypočítat, jak blízko jsou začátku mesiášského království, Boží vůlí? Ne, nebylo. Dokonce i Ježíš přiznal, že ani on sám netušil, kdy Království začne. V rámci své odpovědi jim řekl:

Zůstaňte proto bdělí, protože nevíte, který den váš Pán přijde. (Matouš 24:42)

Proto se i vy prokažte jako připravení, protože Syn člověka přijde v hodinu, o které si to nepomyslíte. (Matouš 24:44)

Zanechávají v nás tyto dva verše, pronesené v kontextu jeho odpovědi na otázku učedníků, nejistotu, proč bychom neměli hledat znamení? Ve skutečnosti Ježíš začíná svou odpověď na jejich otázku velmi důrazným varováním:

Dávejte si pozor, aby vás někdo nezavedl na scestí, neboť mnozí přijdou na základě mého jména a řeknou: ‚Já jsem Kristus‘ [řecky christos, pomazaný] a zavedou na scestí mnohé. Uslyšíte války a zprávy o válkách; hleďte, abyste se neděsili. To se totiž musí stát, ale ještě není konec. Povstane totiž národ proti národu a království proti království a bude nedostatek potravy a zemětřesení na jednom místě za druhým. To všechno je počátek tísnivých bolestivých křečí. (Matouš 24:4-8)⁶⁴

Jeho první slova k učedníkům tedy zněla, že mnozí přijdou na základě jeho jména – budou tvrdit, že jsou Ježíšovými zástupci – a říkat: „Já jsem ten pomazaný.“ Jinými slovy: Já jsem ten, kterého Ježíš pomazal, aby vedl jeho lid. (Neříká vám to něco?)

Ježíš pak říká, že když zažíváme katastrofické události, jako jsou války, hladomory, pandemie a zemětřesení, neměli bychom je přijímat jako znamení, která by tito falešní pomazaní mohli použít, aby nás oklamali.

Strážná věž s tímto závěrem nesouhlasí. Tvrdí, že tyto verše představují složené znamení pro identifikaci Kristovy přítomnosti. Je možné, že s tímto tvrzením bojuješ v důsledku dlouholeté indoktrinace Strážnou věží.

Jedním ze způsobů, jak zjistit pravdivé chápání jakéhokoli prorockého výkladu, je zjistit, zda vše odpovídá skutečným dějinným událostem; nebo si vypůjčím frázi, kterou ústředí Strážné věže použilo ve své korespondenci se mnou v roce 1974: „Do značné míry se musíme řídit tím, jak se věci skutečně odehrály.“⁶⁵

Aplikování „této generace“ na rok 1914

Mohli bychom začít otázkou, proč Organizace vždy učila, že existuje jediná generace lidí, která žije od roku 1914 do Armagedonu? Abychom na to odpověděli, začněme tím, že si přečteme příslušné verše v Matoušově evangeliu:

Podobně vy, až to všechno uvidíte, vězte, že on je blízko u dveří. Vpravdě vám říkám, že tato generace rozhodně nepomine, dokud se to všechno nestane. Nebe a země pominou, ale má slova rozhodně nepominou. (Matouš 24:33-35)

Slovní spojení „to všechno“ se v těchto třech verších vyskytuje dvakrát. Co to je to všechno?

Kdybychom exegeticky zkoumali Matoušovy kapitoly 23 a 24 a hledali význam to všechno, jistě bychom se nalezli verše, které používají stejnou frázi. Například:

Hadi, potomstvo zmijí, jak uprchnete před soudem gehenny? Proto hle, vysílám k vám proroky a moudré muže a ty, kteří veřejně poučují. Některé z nich zabijete a přibijete na kůl a některé z nich budete mrskat ve svých synagógách a pronásledovat z města do města, aby na vás přišla všechna spravedlivá krev vylitá na zemi, od krve spravedlivého Abela po krev Zecharjáše, syna Barachiášova, jehož jste zavraždili mezi svatyní a oltářem. Vpravdě vám říkám: To všechno přijde na tuto generaci. (Matouš 23:33-36)

Ježíš odcházel a byl na cestě z chrámu, ale jeho učedníci přistoupili, aby mu ukázali chrámové budovy. Odpověděl jim a řekl: „Nevidíte to všechno? Vpravdě vám říkám: Rozhodně zde nebude zanechán kámen na kameni, aniž bude svržen.“ (Matouš 24:1, 2)

Povstane totiž národa proti národu a království proti království a bude nedostatek potravy a zemětřesení na jednom místě za druhým. To všechno je počátek tísnivých bolestivých křečí. (Matouš 24:7, 8)

Podobně vy, až to všechno uvidíte, vězte, že on je blízko u dveří. Vpravdě vám říkám, že tato generace rozhodně nepomine, dokud se to všechno nestane. (Matouš 24:33, 34)

Lze tedy rozumně argumentovat, že „to všechno“ se vztahuje na to co Ježíš předpověděl, což se neomezovalo pouze na války, hladomory atd., ale také na pronásledování, které měli židovští křesťané vytrpět z rukou odpůrců, a také na Boží trest pro židovské náboženské vůdce a jejich národ v podobě zničení města s chrámem.

Pro Organizaci se to všechno vztahuje na války, hladomory, morové rány a zemětřesení, ale vylučuje z toho všechny ostatní věci, o kterých zde Ježíš mluví. Toto krátkozraké zaměření Společnosti způsobuje, že se dívají na lidi, kteří byli svědky první světové války, pandemie španělské chřipky v roce 1918 a hladomorů, které následovaly po válce – nemluvě o zemětřeseních, k nimž mohlo v té době dojít. Organizace tvrdila, že tito lidé nevymřou dříve, než dojde i ke všem ostatním věcem, o kterých Ježíš mluvil. Potíž je v tom, že to všechno, o němž Ježíš mluvil, zahrnuje události, které se staly pouze v prvním století: zničení města a chrámu.

Zde opět vstupuje do hry eisegeze. Co mají věci, které se staly Jeruzalému v letech 66 až 70 n. l., společného s naší dobou? Nic, pokud ovšem nepřijmeme myšlenku, kterou společnost Strážná věž prosazuje od Russellových dob, totiž že toto proroctví má dvojí splnění.

Organizace nazývá první splnění menším (předobrazným) splněním, které se týká zničení Jeruzaléma. Druhé splnění nazývá hlavním (protiobrazným) splněním, které vztahuje na události dnešní doby.

Stíháte myšlenku?

Pokud ano, pak chápete, jak po celé dvacáté století mohli pomocí této generace vypočítávat, jak blízko musí být podle nich konec. Podle Bible je běžná délka života 70 až 80 let:

Dnů našich let je samo o sobě sedmdesát let; a pokud je jich pro zvláštní sílu osmdesát let, přece trvají na těžkostech a věcech, jež ubližují; vždyť to jistě rychle mine, a my ulétáme. (Žalm 90:10)

Jestliže lidé, kteří byli dost staří na to, aby byli svědky první světové války v roce 1914, budou ještě naživu, aby viděli konec systému věcí, bylo pro Strážnou věž dětskou hrou zjistit, jak blízko musí být Armagedon.

Upravování „této generace“

Když jsem v roce 1967 ukončil střední školu, panovalo přesvědčení, že ti, kdo tvoří generaci roku 1914, musí být dostatečně staří, aby pochopili význam událostí roku 1914. Tato úvaha fungovala ještě v roce 1985. Například:

Než tedy generace z roku 1914 zcela vymře, Boží soud musí být vykonán. Tato generace stále ještě existuje v hojném počtu. Například v roce 1980 žilo ve Spolkové republice Německo ještě 1 597 700 osob, které se narodily v roce 1900 nebo dříve.⁶⁶

Nicméně, postupně jak tato generace stárla, docházelo k nenápadným úpravám, které měly postupně získávat více času. Nejdříve se věk lidí generace roku 1914 snížil na 15 let, později na 10 let. Nakonec nebylo již nutné, aby příslušníci této generace byli dostatečně staří na to, aby byli svědky událostí z roku 1914. Nakonec se za součást této generace považovaly i děti narozené v tomto roce.

Již více než sedm desetiletí zažívají tito lidé generace 20. století, žijící od roku 1914, naplnění událostí uvedených v Ježíšově proroctví, které se nachází ve 24. kapitole Matoušova evangelia. Toto období se tedy blíží ke svému konci a obnovení ráje na zemi je na dosah ruky. – Matouš 24:32-35; srov. Žalm 90:10.⁶⁷

Ke konci dvacátého století žili lidé díky pokroku v medicíně déle. To nutilo Organizaci nahlédnout za hranici 80. let, takže v devadesátých letech 20. století bylo od Žalmu 90:10 upuštěno, protože vzrostla naděje, že původní výklad, podle něhož se Armagedonu dožije jediná generace, může stále ještě obstát.

Dramatické události roku 1914 si dnes pamatuje jen malé procento lidstva. Pomine tato generace lidí pokročilého věku dříve, než Bůh zachrání zemi před zničením? Podle biblického proroctví ne. „Až to všechno uvidíte,“ slíbil Ježíš, „vězte, že on je blízko u dveří. Vpravdě vám říkám, že tato generace rozhodně nepomine, dokud se to všechno nestane.“ – Matouš 24:33, 34.⁶⁸

Jak léta pokračovala a konec byl v nedohlednu, bylo třeba provést další úpravy. Tato generace již nebyla ukotvena k roku 1914, ale byla uvolněna, aby umožnila Vedoucím sboru zachránit svou klíčovou doktrínu pro vštěpování vyumělkovaného pocitu naléhavosti stádu, jak ukazuje tato Strážná věž z roku 1994:

Dnes žije ještě mnoho lidí, kteří byli očitými svědky první světové války, kdy toto novodobé splňování začalo. Ale i v případě, že ses narodil až po roce 1914, jsi svědkem toho, že se Ježíšovo proroctví splňuje.⁶⁹

Nakonec Vedoucí sbor doktrínu o „generaci“ zcela opouští

Nicméně, jak čas neúprosně kráčel kupředu a konec nikde, byla Organizace nucena zcela opustit svoji interpretaci Matouše 24:34. V tomto případě se však jednalo o „generaci“. Přiznali, že se mýlili? Přiznali, že klamali stádo falešnou nadějí založenou na spekulativní interpretaci? Došlo vůbec k nějaké omluvě, k nějakému velkému uznání viny?

Ne! Místo toho se vrátili k taktice, kterou opakovaně používali, aby se vyhnuli odpovědnosti: Obvinili někoho jiného. Následující text pochází z vydání Strážné věže z 1. června 1997, „Otázky čtenářů“.

Nedávno uveřejněná informace o „této generaci“ tedy nezměnila naše porozumění tomu, co se stalo v roce 1914. Umožnila nám však jasněji pochopit, jak výraz „generace“ používal Ježíš, a pomohla nám zjistit, že jeho použití není podkladem pro výpočet doby mezi rokem 1914 a koncem.⁷⁰

Člověk, který by četl tento úryvek bez znalosti historie a učení svědků Jehovových, by pravděpodobně pochopil tón tohoto odstavce jako napomenutí. Takový čtenář by se nemohl divit, kdyby se domníval, že autor opravuje chybné vnímání čtenářů Strážné věže a možná je mírně kárá za to, že se nechali unést nebiblickými výpočty času.

V tomto článku Strážné věže není nic, co by naznačovalo, že vydavatelé časopisu jsou vinni tím, že vzbuzují v lidech falešné naděje. Místo toho, aby následovali příkladu biblických postav, jako byl král David a apoštol Pavel, kteří upřímně přiznali své hříchy a činili pokání, Vedoucí sbor se rozhodl své výklady, které po desítky let nepříznivě změnili životy milionů lidí, zamést pod koberec a pasivně svalit vinu na jiné. Ve stejném článku píší:

Je třeba přiznat, že ne vždy jsme Ježíšova slova chápali v tomto smyslu. Existuje tendence nedokonalých lidí chtít upřesnit datum, kdy přijde konec. Připomeňme si, že i apoštolové se snažili o větší konkrétnost a ptali se: „Pane, obnovíš Izraeli království v tomto čase?“ – Skutky 1:6.

S podobně upřímnými úmysly se Boží služebníci v moderní době snažili z toho, co Ježíš řekl o „generaci“, odvodit nějaký jasný časový prvek počítaný od roku 1914. Například jedna z linií úvah byla, že generace může být 70 nebo 80 let, tvořená lidmi dostatečně starými na to, aby pochopili význam první světové války a dalšího vývoje; tak můžeme víceméně vypočítat, jak blízko je konec.

Ať už bylo takové uvažování jakkoli dobře míněné, bylo v souladu s radou, kterou dal Ježíš? Ježíš řekl: „O tom dni a hodině neví nikdo, ani nebeští andělé, ani Syn, ale pouze Otec… Zůstaňte proto bdělí, protože nevíte, který den váš Pán přijde.“ – Matouš 24:36-42.⁷¹

Pojďme si tyto tři odstavce podrobně rozebrat.

„Existuje tendence nedokonalých lidí…“ Kdykoli se Svědka zeptáte na nesplněné předpovědi, odpoví vám: „No, to bylo jen kvůli lidské nedokonalosti.“ Jinými slovy: „Nevzrušujme se. Každý dělá chyby.“

Zcela správně. Každý dělá chyby. Ale jak se cítíte, když někdo udělá chybu, která vám způsobí bolest a utrpení, a přesto odmítá převzít odpovědnost za svou chybu? Jak se cítíte, když tento někdo neuzná, že problém vznikl jeho vinou, a odmítá říct: „Omlouvám se!“. Jak se cítíte, když jste byli uvedeni v omyl – někdy i za cenu velkých osobních ztrát – a osoba, která vás uvedla v omyl, není ochotna to napravit?

Omluvíte je v takové situaci, protože „nikdo není dokonalý“, nebo dokonce umožníte takovým lidem pokračovat v jednání, které je prostě nepřijatelné, dokonce hříšné?

Pokračujme v rozboru výše uvedených tří odstavců, kde máme: „S podobně upřímnými úmysly se Boží služebníci… pokusili odvodit… nějaký jasný časový prvek vypočítaný z roku 1914…“

Jedním z problémů, které jsem měl s vedením Organizace už jako mladík v 70. letech, byla jejich neochota přiznat si své chyby. Někdy byly doktrinální změny zaváděny pomocí pasivního slovesného tvaru. Používali výrazy jako „bylo to myšleno“, ale málokdy jste se dočetli „mysleli jsme“, ledaže by ono „my“ mohlo zahrnovat všechny svědky Jehovovy, jako je tomu v případě změny, kterou právě zkoumáme.

Kdo přesně jsou „Boží služebníci“ ve výše uvedeném vyjádření? Průměrný svědek Jehovův se nikdy nesnažil „odvodit nějaký jasný časový prvek vypočítaný z roku 1914“. Řadoví svědkové Jehovovi věří tomu, co jim říkají publikace. Pokud tomu nevěří, riskují, že budou vyloučeni ze společenství za vyvolávání „rozkolu“!

Evokující obálka Strážné věže z roku 1984 (obrázek 3) je příkladem toho, jak jsou svědkové Jehovovi vedeni k tomu, aby bezvýhradně věřili tomu, čemu jsou učeni.

Obrázek 3. Strážná věž, 15. května 1984.

Snaha zlehčit to, co udělali, tím, že to vypadá jako ekvivalent otázky položené ve Skutcích 1:6 („Pane, obnovíš Izraeli království v tomto čase?“), je dalším důkazem toho, že nebyli ochotni přiznat si své neuvěřitelné selhání a z něj plynoucí odpovědnost za po dekády dlouhé narušení života a nadějí milionů upřímných křesťanů.

Apoštolové položili jednoduchou otázku a dostali jasnou odpověď. Nešli pak dál a celá desetiletí nehlásali falešnou víru, která by se používala k měření toho, jak je konec blízko. Drželi se toho, co řekl Ježíš, tedy že jim do znalosti Božích časů a období nic není.

„Otázka od čtenářů“ ve Strážné věži z 1. června 1997 končí závěrečným napomenutím Božích služebníků, že měli dbát Ježíšova varování, že nikdo nemůže znát den ani hodinu. To je obzvlášť povýšené – a upřímně řečeno, velmi nepoctivé – vzhledem k tomu, že o dvacet devět let dříve radili Boží služebníkům, aby dělali pravý opak – aby ignorovali Ježíšova slova o tom, že jim nepatří znát čas konce. Všimněte si, co řekli v roce 1968 ve Strážné věži:

Není čas na to, abychom si pohrávali s Ježíšovými slovy, že „o tom dni a hodině neví nikdo, ani nebeští andělé, ani Syn, ale pouze Otec.“ (Mat 24:36) Právě naopak, je to doba, kdy by si každý měl velmi dobře uvědomovat, že konec tohoto systému věcí se rychle blíží ke svému násilnému konci. Nenechte se mýlit, stačí, že sám Otec zná „den i hodinu“!!⁷²

Vedoucí sbor křísí doktrínu o této generaci

Navzdory všemu co tomu předcházelo, viz výše, musím přiznat, že jsem pocítil jakousi úlevu, když jsem si v roce 1997 přečetl oznámení ve Strážné věži, že již nebudeme používat tuto generaci jako prostředek k výpočtu, jak blízko je konec. Konečně jsme se mohli zbavit falešné naděje a s ní spojenými deziluzemi. Místo toho jsme se mohli soustředit na rozvoj svých křesťanských osobností. Ať už se Ježíš vrátí ještě za našeho života, nebo musíme zemřít, než se s ním budeme moci setkat, v každém případě máme omezený čas na to, abychom si vybudovali vztah s Bohem Jehovou, jehož výsledkem bude věčný život. Měl jsem pocit, že právě na to bychom se měli soustředit, a ne na vyumělkovaný pocit naléhavosti vyvolaný chybnými a zarputilými interpretacemi.

Obrázek 4. Jeho popisek zní: „Tato generace rozhodně nepomine, dokud se to všechno nestane“.

Úlevu, kterou jsem tehdy pociťoval, ukončilo o jedenáct let později zveřejnění článku v čísle Strážné věže z 15. února 2008⁷³, který přinesl změnu v chápání toho, kdo tvoří tuto generaci. Tehdy mi připadalo velmi zvláštní věnovat celý studijní článek uvedení jediného, zdánlivě nepodstatného bodu: že generaci z Matouše 24:34 netvořili všichni lidé žijící v roce 1914, ale pouze Ježíšovi pomazaní následovníci. Protože jeho následovníci žijí v průměru stejně dlouho jako všichni ostatní, zdálo se, že vydavatelé dělají nesmyslný rozdíl a věnují tomu celý studijní článek ve Strážné věži. Jak zvláštní!

Z toho důvodu jsem cítil, že se děje něco důležitého, o čem nám teď neříkají. Například mě znepokojila tato poznámka pod čarou ze strany 24:

Zdá se, že časové období, kdy je na zemi „tato generace“, odpovídá době, ve které se splňuje první vidění knihy Zjevení. (Zjev. 1:10–3:22) Toto vidění týkající se Pánova dne se začalo splňovat v roce 1914 a skončí tehdy, až zemře poslední z věrných pomazaných a bude vzkříšen. — Viz knihu Zjevení — Jeho slavné vyvrcholení se přiblížilo!, strana 24, odstavec 4.

Ježíš jasně říká, že „tato generace rozhodně nepomine“. Vzhledem k tomu, že všichni pomazaní žijící v roce 1914 již v roce 2008 pominuli – byli mrtví, nepochopil jsem, k čemu autor článku směřuje. K mému zděšení rovněž přispěl obrázek ze strany 24, který je uveden na obrázku 4.

Snažili se snad naznačit, že pomazaní z roku 1914 nezemřeli? Mělo snad dojít k novému vymezení pojmu „nepomine“? Odpověď se skrývala v tom článku Strážné věže v rámečku na straně 25 (viz obrázek 5), kde stálo:

Můžeme vypočítat délku „této generace“?

Slovo „generace“ obvykle označuje lidi různého věku, jejichž životy se v určitém časovém období nebo události překrývají. Například 2. Mojžíšova 1:6 nám říká: „Nakonec Josef zemřel, a také všichni jeho bratři a celá ta generace.“ Josef a jeho bratři se věkově lišili, ale ve stejném časovém období měli společnou zkušenost. Do „této generace“ patřili i ti Josefovi bratři, kteří se narodili před ním. Někteří z nich Josefa přežili. (1. Moj 50:24) Jiní z „této generace“, jako například Benjamín, se narodili až po Josefově narození a mohli žít i po jeho smrti.

Když se tedy termín „generace“ používá s odkazem na lidi žijící v určité době, nelze přesně určit délku této doby, kromě toho, že má svůj konec a nebude příliš dlouhá. Proto Ježíš použitím termínu „tato generace“, jak je zaznamenáno v Matoušovi 24:34, nedal svým učedníkům vzorec, který by jim umožnil určit, kdy „poslední dny“ skončí. Ježíš spíše dále zdůraznil, že nebudou znát „ten den a tu hodinu“. – 2 Tim. 3:1; Mt 24:36.

Obrázek 5. Lze vypočítat délku „tohoto pokolení“?

Při čtení ze zpětného pohledu je na straně Vedoucího sboru patrná obrovská duplicitnost. Vedoucí sbor například pokládá základ pro to, co přijde o pouhé dva roky později, v roce 2010 – nechvalně známá „překrývající se generace“ – kdy uvedl, že „slovo ‚generace‘ se obvykle vztahuje na lidi různého věku, jejichž životy se překrývají…“. Dále uvádí, že „výraz ‚generace‘ se používá s odkazem na lidi žijící v určité době, přičemž přesnou délku této doby nelze uvést jinak, než že má svůj konec a že by nebyla příliš dlouhá“.

Tento rámeček pokládá základ pro předem promyšlené, sedm let trvající doktrinální uvádění na scénu, jehož cílem je vzkřísit doktrínu o generaci. Přesto se rámeček sám o sobě zdá být neškodný a uklidňuje svědky Jehovovy, že to Vedoucí sbor vůbec nemá v úmyslu. Uvádí se v něm: „Ježíš nedal svým učedníkům vzorec, který by jim umožnil určit, kdy „poslední dny“ skončí.“ To není lež, ale je to zavádějící. Je pravda, že nám Ježíš nedal vzorec pro výpočet délky posledních dnů. Ale Vedoucí sbor se to chystá udělat a bude nevyhnutelně tvrdit, že to pochází od Ježíše!

Nyní přecházíme ke druhé fázi plánu Vedoucího sboru: Ve vydání Strážné věže z 15. dubna 2010 byla Svědkům předložena zcela nová definice slova „generace“, kterou nenajdeme ani v Bibli, ani v žádném slovníku či vědeckém sekulárním díle. V návaznosti na článek z roku 2008 čteme následující:

Za třetí, svatý duch nám pomáhá porozumět biblickým pravdám. (Přísl. 4:18) K jejich zjevování „věrný a rozvážný otrok“ již dlouho používá především tento časopis. (Mat. 24:45) Příkladem může být naše současné porozumění tomu, kdo tvoří ‚generaci‘, o které mluvil Ježíš. (Přečti Matouše 24:32–34.) V článku „Co pro vás znamená Kristova přítomnost?“ bylo vysvětleno, že Ježíš slovy „tato generace“ neměl na mysli ničemné lidi, ale své učedníky, kteří měli být zanedlouho pomazáni svatým duchem. Ježíšovi pomazaní následovníci, jak v prvním století, tak v naší době, jsou ti, kdo měli nejen vidět znamení, ale také rozeznat jeho význam, totiž, že Ježíš „je blízko u dveří“.

Jaký význam má toto vysvětlení pro nás? Přesnou dobu trvání ‚této generace‘ sice spočítat nemůžeme, ale je dobré, abychom měli na mysli několik důležitých věcí. Slovem „generace“ jsou obvykle míněni lidé různého věku, jejichž životy se v určitém časovém období překrývají. Generace není nepřiměřeně dlouhá a má svůj konec. (2. Moj. 1:6) Jak tedy máme rozumět tomu, co Ježíš o ‚této generaci‘ řekl? Očividně měl na mysli, že životy pomazaných křesťanů, kteří žili v době, kdy se v roce 1914 začalo splňovat znamení, se budou překrývat s životy jiných pomazaných, kteří uvidí začátek velkého soužení. Tato generace má začátek a jistě bude mít i konec. Splňování různých rysů znamení jasně ukazuje, že velké soužení musí být blízko. Jestliže stále pamatuješ na to, v jak naléhavé době žijeme, a zůstáváš bdělý, ukazuješ, že držíš krok s přibývajícím světlem a jednáš v souladu s vedením svatého ducha. (Mar. 13:37)⁷⁴.

Vzpomínám si, jak se mi při čtení tohoto textu sevřelo srdce. Nemohl jsem to omluvit jako pouhý důsledek lidské nedokonalosti. Tady si skutečně vymýšlejí a ještě k tomu hlouposti. Toto je záměrný a zřetelný výmysl. Odkaz na 2. Mojžíšovu 1:6, poprvé uvedený v rámečku na straně 25 článku z roku 2008, tuto novou definici generace nepodporuje. Přečtěme si kontext:

A to jsou jména Izraelových synů, kteří přišli do Egypta s Jákobem; přišel každý muž a jeho domácnost: Ruben, Simeon, Levi a Juda, Isachar, Zebulong a Benjamín, Dan a Naftali, Gad a Ašer. A všech duší, které vyšly z horní části Jákobova stehna, bylo sedmdesát duší, ale Josef byl již v Egyptě. Nakonec Josef zemřel, a také všichni jeho bratři a celá ta generace. (2. Mojžíšova 1:1-6)

Organizace používá tento verš z 2. Mojžíšovy, aby podpořila myšlenku překrývající se generace, ale verš to vůbec neříká. Ta generace, která přišla do Egypta, čítala 70 lidí. Co je definovalo jako generaci? To, že přišli do Egypta společně. Bylo to 70 lidí – generace -, která přišla do Egypta. Byli různého věku – někteří byli děti, jiní v pokročilém věku – ale společným prvkem, který je spojoval do jedné generace, byla společná zkušenost společného příchodu do Egypta. Jakékoli dítě, které by se narodilo po jejich příchodu do Egypta, by nebylo součástí této generace, protože toto dítě nebylo součástí 70 lidí, kteří do Egypta emigrovali. Takže i když by se jim o desítky let později narodili lidé, jejichž životy by se do jisté míry překrývaly s těmi 70, ti by nebyli považováni za součást generace, protože nepřišli do Egypta s Jákobem.

Byl jsem na střední škole, když byl zavražděn prezident John F. Kennedy. Na tu událost si pamatuji jasně. Mám ji vrytou v hlavě. Mileniálové narození dlouho po této události by na ni neměli žádné vzpomínky a byli by k smíchu, kdyby tvrdili, že patří ke generaci prezidenta Kennedyho. Přesto jsou tito mileniálové podle definice Organizace součástí této generace, protože se jejich životy překrývají s mým. Jak směšné!

Narodil jsem se až po druhé světové válce, ale můj otec a matka ji prožili. Moje babička prožila první světovou válku. Bylo mi 19, když zemřela. Znamená to, že patřím ke generaci, která bojovala v obou světových válkách? Kdybych to tvrdil, byl bych terčem posměchu. A přesto, s touto jednoduchou logikou v ruce, Vedoucí sbor očekává, že Svědkové opustí rozum a přijmou skandální nauku jen jedním velkým skokem víry. Ne víry v Boha, to si uvědomte, ale víry v lidi.

Vrátíme-li se ke klíčovému verši z Písma – vlastně jedinému verši z Písma -, který Vedoucí sbor používá na podporu této nauky, co by odpovídalo „vstupu do Egypta“ v dnešní době? Nebyla by to jediná událost války, která začala v roce 1914? Stejně jako u sedmdesáti lidí, kteří vstoupili do Egypta, by se životy těch, kteří byli svědky první světové války, překrývaly – někteří byli v té době pouhými dětmi, zatímco jiní byli staří a blízko smrti. Přesto byli všichni součástí jedné generace. Moje babička byla jednou z nich, ale i když se můj život s jejím překrýval o 19 let, nebyl jsem u té jediné události, která tuto generaci definovala. Jak 2. Mojžíšova 1:6, tak nauka Svědků o začátku posledních dnů, mají jedno společné: hovoří o jediném časovém okamžiku, o události, která určuje ty, kdo ji prožili. Ty, kteří přijdou po ní, nelze považovat za součást této generace.

Stojí také za povšimnutí, že v článku z roku 2010, Vedoucí sbor, který se nyní prohlašuje za věrného a rozvážného otroka, tvrdí, že je hlavním Božím komunikačním prostředkem pro šíření sílícího světla.

Toto nové porozumění je tedy „světlo od Boha Jehovy“. Zatímco předchozí porozumění – údajně také světlo od Jehovy – je však zamítnuto jako důsledek nedokonalosti Božích služebníků.

Naneštěstí pro Vedoucí sbor, poměrně velký počet Božích služebníků jim na tento nový výklad neskočil. Prostě jim to nedávalo smysl a mnozí se divili, co za tím vším vězí.

Proč by se Vedoucí sbor pokoušel prosadit tak směšnou nauku?

Vytváření umělé naléhavosti

Od roku 1879 hlásá časopis Strážná věž⁷⁵ blížící se Ježíšův návrat v Armagedonu. První Badatelé Bible a svědkové Jehovovi, kteří vznikli z několika málo skupin, jež zůstaly věrné J. F. Rutherfordovi, žili neustále v očekávání, že Ježíšův příchod je bezprostředně na dosah ruky. V průběhu dalších desetiletí, různé úpravy interpretace generace z Matouše 24:34 tuto naději dále cíleně přiživovaly.

V roce 1997 Organizace opustila doktrínu o generaci jako nástroje pro měření délky posledních dnů. To mělo za následek, že řadoví členové přišli o důležitý pocit naléhavosti, který Organizaci poháněl od Russellových dob. Pokud si Vedoucí sbor chtěl udržet svou kontrolu a postavení, musel tento pocit naléhavosti obnovit.

Nyní se zdá, že byl vypracován plán, který se pomalu rozvíjel po dobu sedmi let. Začalo to v roce 2008 novou definicí této generace z Matouše 24:34. Už ji netvořili všichni lidé žijící v roce 1914, ale vztahovala se pouze na tehdy žijící pomazané křesťany. Další krok, představený o dva roky později, umožnil, aby se součástí generace z roku 1914 stala i další generace pomazaných, kteří v roce 1914 nežili: překrývající se generace. To však stále nezkrátilo časové období natolik, aby to vyvolalo potřebnou naléhavost a udrželo stádo ve strachu, že promešká a zemře při Armagedonu, pokud nezůstane věrné Organizaci. Bylo potřeba něco víc, a to přišlo o pět let později, v roce 2015.

David Splane zkracuje rozpětí generace

V osmdesátých letech stále žilo mnoho „pomazaných“ svědků Jehovových, kteří byli svědky událostí z roku 1914. V době, kdy píši tyto řádky, je asi 20 000 svědků Jehovových, kteří věří, že patří k pomazaným. Každému, kdo se narodil v 80. letech 20. století a patří do této skupiny, by dnes bylo kolem čtyřiceti let. Tato generace by tedy klidně mohla trvat dalších 40 nebo 50 let. Je těžké cítit úzkost z Armagedonu, když je ještě půl století daleko.

Obrázek 6. David Splane se svým grafem „překrývající se generace“.

Ve videu na JW Broadcasting⁷⁶ ze září 2015 tedy člen Vedoucího sboru David Splane rozvinul třetí krok jejich plánu. Představil další „zpřesnění“ porozumění této generace, které značně zkrátilo časové rozpětí a posunulo konec tohoto systému věcí do bezprostřední budoucnosti. Překrytí generace již nebylo založeno na délce života pomazaných. Místo toho bylo založeno jen na době jejich pomazání.

Pro ilustraci Splane použil délku života Freda Franze, bývalého prezidenta společnosti Strážná věž. David vysvětlil, že Fred Franz byl pomazán v roce 1913 a zemřel v roce 1992. Poté ukázal, že někdo, kdo se narodil v roce 1990, by nepatřil do generace 1914, i když se jeho délka života překrývá s délkou života Freda Franze. Aby byl člověk součástí této generace, musel by být pomazán svatým duchem ještě za života Freda Franze. Protože Svědkové věří, že ti vzácní jedinci, kteří obdrží pomazání svatým duchem, jsou Bohem vybráni z řad dlouholetých věrných služebníků, vyplývá z toho, že aby byl dotyčný pomazán ještě za života Freda Franze, musel by se narodit o 40 nebo 50 let dříve. Jinými slovy, pomazaní, kteří tvoří druhou část překrývající se generace, jsou nyní sedmdesátníci nebo starší. Konec tedy musí být „bezprostředně blízko“.

Proč mi toto poslední upřesnění připadalo znepokojivé? Jednoduše řečeno proto, že dokazuje, že celá tato doktrinální změna byla předem promyšlená. Už v roce 2008 věděli, kam tím směřují.

Předpokládejme, že zpřesnění z roku 2008, které omezuje složení této generace pouze na pomazané křesťany, nebylo nikdy zveřejněno. Změnilo by to něco na chápání překrývající se generace zavedené v roce 2010? Zřejmě ne. Ať už mluvíme pouze o pomazaných křesťanech, nebo o všech na zemi, stále mohli vysvětlit, že životy lidí žijících v roce 1914 se budou překrývat s životy lidí, kteří budou stále naživu, až přijde Armagedon. Proč se tedy v roce 2008 rozhodli omezit generaci pouze na pomazané křesťany? Zjevení od Boha? Angažuje se Jehova v dílčích prorockých zjeveních a každých několik let cíleně přidává kousek do skládačky? Já o tom v Písmu nevidím žádný důkaz, vy ano?

Takže tu máme novou doktrínu, které trvalo sedm let, než se plně rozvinula! Proč by to Vedoucí sbor dělal? Zjevně to nebylo zjevení od Boha. Co tedy?

Odpověď je zakotvena ve varování, které Jehova dal Izraelitům a které je zaznamenáno v 5. knize Mojžíšově:

Avšak prorok, který se opováží mluvit v mém jménu slovo, jež jsem mu nepřikázal mluvit, nebo který mluví ve jménu jiných bohů, ten prorok zemře. A v případě, že by sis řekl v srdci: „Jak poznáme slovo, které Jehova nemluvil?“ — když prorok mluví ve jménu Jehovy a slovo nenastane ani se neuskuteční, je to slovo, které Jehova nemluvil. Prorok je mluvil s opovážlivostí. Nezalekneš se ho.‘. (5. Mojžíšova 18:20-22)

Cílem falešného proroka je vzbudit ve svých posluchačích strach. Pokud budou mít strach, uvěří mu; a pokud mu uvěří, získá kontrolu nad jejich srdcem a myslí. Právě z tohoto důvodu nám Jehova výslovně říká, abychom se nebáli falešného proroka!

Opuštěním původního výkladu této generace v roce 1997 ztratil Vedoucí sbor cenný nástroj, jak si zajistit loajalitu stáda. Opět potřeboval obnovit pocit naléhavosti, který vedl průměrného Svědka k tomu, aby zůstal poddajný. Je důležité, abychom si uvědomili význam načasování těchto jednotlivých soust nového světla:

2008: Tato generace je omezena na pomazané křesťany.

2010: Tato generace se skládá z překrývajících se životních období.

2015: Tato generace se skládá z překrývajících se pomazání.

„Je něco shnilého ve státě Dánském.“ Hamlet, W.Shakespeare

Pokud se chystáte představit pravdu, jednoduše ji vyslovte a ti, kdo pravdu milují, ji budou hltat. Nicméně účelový výmysl, zejména tak přitažený za vlasy, jako je překrývající se generace, je třeba zavádět pomalu a nenápadně. Semínko zasazené v roce 2008 by přineslo ovoce až po sedmi letech, jen pokud by byl zaveden i poslední prvek jejich doktríny, a proto věděli, že ho bude potřeba hned od začátku. Kdyby tato doktrína měla pevný základ v Písmu, mohli nám ji předat najednou, už v roce 2008. Není však založena na Písmu. Museli nám ji tedy podsouvat kousek po kousku, abychom ji pomalu strávili a přijali.

Kdo je skutečně tato generace z Matouše 24:34?

Je jenom přirozené, že se ptáme, co měl Ježíš na mysli, když řekl, že „tato generace nepomine“. Z kontextu jeho slov vyplývá, že dává svým učedníkům to nejsilnější ujištění, že se něco stane v určitém časovém horizontu. Šel tak daleko, že řekl, že „nebe a země pominou, ale má slova v žádném případě nepominou“ (verš 35). Lepší záruku než tuto nemůžete dostat. Přesto je aplikování jeho slov na rok 1914, jak to stále dělají Svědkové, naprostým fiaskem. Je zřejmé, že musí existovat jiné uplatnění, a skutečně takové existuje.

V jedné z připravovaných knih plánuji provést exegetický rozbor celé 24. kapitoly Matouše. Prozatím, proč si nevyzkoušíš, co jsi se naučil o exegezi, a nepoužiješ to sám pro sebe? Začni 23. kapitolou Matoušova evangelia. Zamysli se nad kulturním kontextem. Zvaž pohled jeho učedníků. Jak často Ježíš použil slovo „generace“ a na koho ho v jednotlivých případech používal? Existují nějaké důkazy o tom, že Matouš 24:34 měl mít menší předobrazné a větší protiobrazné splnění, jak tvrdí Společnost? Tak to je docela pěkný malý výzkumný projekt pro nás všechny.

4

Odhalení falešné dobré zprávy o roku 1914

„Jestliže vám potom někdo řekne: ‚Pohleďte, zde je Kristus‘, nebo: ‚Tam!‘, nevěřte tomu. Povstanou totiž falešní Kristové a falešní proroci a budou dávat velká znamení a divy, aby zavedli na scestí, pokud možno, i vyvolené. Pohleďte, varoval jsem vás předem. Proto, jestliže vám lidé řeknou: ‚Pohleďte, je v pustině‘, nevycházejte; ‚Pohleďte, je ve vnitřních místnostech‘, nevěřte tomu.“ (Matouš 24:23-26)

Jak jsem uvedl v předchozí kapitole, velmi mě trápilo poznání, že lidé, kterým jsem důvěřoval, že mi poskytnou „pokrm v pravý čas“⁷⁷, jsou ve skutečnosti schopni vědomě vykonstruovat falešné učení. Protože jsem však nyní věděl, že přinejmenším jeden naukový výklad je falešný – překrývající se generace – rozhodl jsem se hlouběji prozkoumat nauky, které byly základem mé víry.

Prvním z nich bylo učení, že v říjnu 1914 byl Ježíš Kristus dosazen na nebesa jako mesiášský král, který sedí na Davidově trůnu. Toto neviditelné dosazení na trůn mělo být označeno událostmi na zemi, které tvořily viditelné znamení.

Člověk zvenčí, který by těžil z pohledu 21. století, by si mohl myslet, že já a moji kolegové Svědkové jsme byli neuvěřitelně naivní, když jsme takovému učení věřili, ale takový soud by byl vzhledem k historickým faktům nespravedlivý. Učili mě a věřil jsem tomu, že Strážná věž od svého prvního vydání v roce 1879 předpovídala, že v roce 1914 dojde k významným událostem. Podle mého názoru to dokonale odpovídalo časovému výpočtu odvozenému ze 4. kapitoly Daniela, o kterém budeme brzy hovořit. Navíc se zdálo, že vypuknutí první světové války, po níž následovaly hladomory a pandemie španělské chřipky, naplňuje mé svědkovské chápání „počátku tísnivých bolestí“, o nichž mluvil Ježíš a které podle mého názoru tvořilo složené znamení jeho neviditelné přítomnosti. Zkrátka, zdálo se, že všechno do sebe pěkně zapadalo.

Vysvětlení základů nauky o roku 1914

Nauka o neviditelné přítomnosti od roku 1914 je pro teologii svědků Jehovových klíčová, protože bez něj nemůže Vedoucí sbor tvrdit, že byl k vedení Organizace určen Bohem. Abychom vysvětlili, proč tomu tak je, vezměme v úvahu, že Svědkové učí, že krátce po roce 1914 přišel Ježíš zkontrolovat svůj duchovní chrám jako posel smlouvy, o němž se mluví v Malachiášovi 3:1. Podle oficiální doktríny Svědků tato inspekce trvala několik let.⁷⁸ Ježíš pak v roce 1919 „dospěl k závěru“, že všechny křesťanské denominace kromě svědků Jehovových⁷⁹ nedokázaly dostát jeho standardům.

Před rokem 2012 se Svědkové učili, že živí zbývající ze 144 000⁸⁰ pomazaných tvoří věrného a rozvážného otroka, o němž se Ježíš zmiňuje v Matoušovi 24:45-51. Všeobecně se mělo za to, i když nikdy ne oficiálně, že členové tohoto pomazaného ostatku žijící v různých částech světa přispívají novým světlem k doktrinálnímu porozumění Organizace. To se ukázalo jako nepravdivé. Změny přicházejí pouze od vedení uvnitř ústředí.

Pak přišla radikální změna v chápání o tom, že všichni pomazaní tvoří věrného a rozvážného otroka. V roce 2012 se Vedoucí sbor svědků Jehovových náhle prohlásil za výhradního nositele titulu věrný a rozvážný otrok.⁸¹

Tato doktrinální změna – v nomenklatuře Svědků nazývaná nové světlo – proměnila Vedoucí sbor v „Jehovův jediný komunikační prostředek“ ke stádu. Jako takoví měli nyní na starosti Pánovu čeleď – celosvětové společenství svědků Jehovových – spolu s finančními aktivy všech společností Strážné věže po celém světě.⁸² Kromě likvidních aktiv se jedná o rozsáhlé nemovitostní majetky včetně desítek tisíc budov sálů Království v hodnotě miliard dolarů. V roce 2014 se vlastnictví všech sjezdových hal a sálů Království, které postavily a zaplatily místní sbory, zmocnila Organizace prostřednictvím oficiálního výnosu Vedoucího sboru. To jim umožnilo nařídit, že jakýkoliv sál Království může být prodán bez souhlasu místního sboru a finanční prostředky zaslány do ústředí.⁸³ Kromě toho měly být veškeré přebytečné finanční prostředky, které se nacházely na bankovním účtu místních sborů, zaslány do ústředí. Přibližně ve stejné době dostali krajští dozorci větší pravomoc nad staršími a mohli vyškrtnout každého, o němž se domnívali, že nesplňuje organizační požadavky. Stávalo se, že se místní starší postavili proti převodu finančních prostředků nebo prodeji sálu, ale bylo jim řečeno, že se musí podřídit, jinak jim hrozí odstranění krajským dozorcem.

Vzhledem k výše uvedenému je téměř nemožné přehánět, jak naprosto rozhodující význam má pro víru svědků Jehovových učení z roku 1914. Bez neviditelné přítomnosti v roce 1914 by v roce 1919 nemohlo dojít k žádnému jmenování Ježíše jako „posla smlouvy“, který jmenuje významné muže v ústředí Strážné věže jako svého věrného a rozvážného otroka. Bez tohoto jmenování v roce 1919 by neexistoval žádný biblický základ pro to, aby Vedoucí sbor vlastnil majetek v hodnotě miliard dolarů, ani pro to, aby mohl vykonávat kontrolu nad životy milionů stoupenců.

To vše však není nic ve srovnání s dopadem, který má víra v neviditelnou přítomnost Krista od roku 1914 na životní rozhodnutí jednotlivých svědků Jehovových. Miliony sborových zvěstovatelů – jak se členům společenství říká – vsadily svou životní dráhu a naději na záchranu na víru, že poslední dny začaly v roce 1914 a skončí před jejich smrtí. V důsledku toho se považovali za ty, kteří přežijí Armagedon a budou navždy žít v Božím novém světě jako poddaní mesiášského království.

Protože byli učeni věřit, že do konce zbývá vždy jen několik let, rozhodli se někteří oddaní muži a ženy zůstat v celibátu. Jiní se oženili, ale neměli děti s odůvodněním, že bude lepší založit rodinu v novém světě. Nespočet svědků Jehovových, včetně mě, se řídilo důrazným doporučením Vedoucího sboru, aby se vzdali vyššího vzdělání a spokojili se s prostým životem. Mnozí nakonec pracovali v podřadných zaměstnáních, například jako noční uklízeči nebo čističi oken, aby mohli „dát Království na první místo“.⁸⁴

Účinek tohoto učení lze demonstrovat na grafu na obrázku 7, který ukazuje svědky Jehovovy na samém dně žebříčku příjmů/vzdělání. Jejich nízké vzdělání a ekonomické postavení není výsledkem vnějších kulturních tlaků, ale důsledkem nátlaku, který na ně vyvíjí Vedoucí sbor prostřednictvím svých publikací a sjezdových programů.

Obrázek 7. Korelace vzdělání a rodinných příjmů podle náboženství, USA 2014.

Všechny tyto oběti by samozřejmě byly ospravedlnitelné, kdyby dobrá zpráva, kterou Svědkové hlásají, byla pravdivá. Tato dobrá zpráva zahrnuje víru, že poslední dny začaly v roce 1914 a skončí během jediné generace. Od údajného začátku posledních dnů však uplynulo více než sto let a jejich konec není v dohledu. Mýlí se svědkové Jehovovi, když zaměřují svou pozornost na chronologické výpočty? Je celá neviditelná přítomnost Krista od roce 1914 jen promyšleným podvodem, nebo společnost Strážná věž rozluštila nějaké božské tajemství, které Svědkům umožňuje vidět věci, které ostatní nevidí? Odpověď na tyto otázky nalezneme pouze v Bibli.

Ačkoli se může zdát skličující podrobit tak zásadní doktrínu biblickému mikroskopu, pokud milujeme pravdu, nemusíme se ničeho bát, protože Ježíš nás všechny ujišťuje, že „pravda nás osvobodí“.⁸⁵

Původ nauky o roku 1914

Průměrného svědka Jehovova překvapí, že výpočet, který vedl k tomu, že rok 1914 je rok s prorockým významem, předchází narození Charlese Taze Russella v roce 1852. V první polovině 19. století dospěl americký baptistický kazatel William Miller k závěru, že ve 4. kapitole knihy Daniel, kde prorok vykládá sen babylonského krále, se skrývá prorocký vzor s druhotnou, moderní aplikací.⁸⁶ Miller nebyl první, kdo s touto myšlenkou přišel, ale dopracoval ji až k tomu, že skutečně předpověděl návrat Ježíše Krista. Domníval se, že se Pán vrátí v roce 1843. Sen, který trápil krále Nebukadnecara, byl o velkém stromu, který byl pokácen a svázán železnými a měděnými pásy na dobu sedmi časů.⁸⁷ Sen, jeho výklad Danielem a jeho konečné splnění jsou popsány v této jediné kapitole. Nikde jinde v Písmu o tomto snu není žádná další zmínka. Jedná se o jediný, samostatný prorocký výklad, doprovázený také jeho splněním. To vše zabalené v malém pěkném balení obsaženém ve čtvrté kapitole knihy Daniel.

Miller nicméně tvrdil, že skutečně existuje druhotné neboli protiobrazné splnění. Vedl ho snad svatý duch k hlubší pravdě? Ježíš nás ujišťuje, že svatý duch nás uvede do veškeré pravdy.⁸⁸ Na druhou stranu nás apoštol Pavel varuje, že existuje i zlý duch, který nás může svést na scestí.

…v nichž jste kdysi chodili podle systému věcí tohoto světa, podle panovníka autority vzduchu, ducha, který nyní působí v synech neposlušnosti. (Efezanům 2:2)

Proto nám Jan radí :

Milovaní, nevěřte každému duchu, ale zkoušejte duchy, jsou-li z Boha; neboť do světa vyšlo mnoho falešných proroků. (1. Jana 4:1 ČSP)

Jedním ze způsobů, jak zjistit, zda je prorok nebo učitel veden cizím duchem, nebo Božím duchem, je rozpoznat, že svatý duch nás vede k pravdě. Nevede nás k víře, která končí neúspěchem, rozpaky a rozčarováním. O tom nás ujišťuje náš Pán Ježíš:

Neustále proste, a bude vám dáno; neustále hledejte, a naleznete; neustále klepejte, a bude vám otevřeno. Každý totiž, kdo prosí, dostává a každý, kdo hledá, nalézá a každému, kdo klepe, bude otevřeno. Kdo je vskutku mezi vámi takový člověk, kterého jeho syn prosí o chléb — přece mu nepodá kámen? Nebo ho snad poprosí o rybu — přece mu nepodá hada? Jestliže tedy vy, ačkoli jste ničemní, umíte dávat dobré dary svým dětem, oč více váš Otec, který je v nebesích, dá dobré věci těm, kdo jej prosí! (Matouš 7:7-11)

Obrázek 8. „Chronologický diagram Danielových a Janových vidění“ od Williama Millera.

Miller samozřejmě nebyl veden svatým duchem, protože jeho předpověď selhala a jeho následovníci v rozčarování odešli. Proč ale jeho prorocký výklad nezemřel už tehdy? Duch, který ho inspiroval, evidentně nechtěl nechat užitečnou věc odejít. Bylo třeba vykonat ještě další práci a oklamat další lidi, jak nyní uvidíme.

Základní prvky Millerova výkladu jsou v teologii svědků Jehovových stále živé. Vedoucí sbor nadále přijímá Millerovu myšlenku, že sedm časů zmíněných v Danielovi 4:16 odpovídá sedmi prorockým rokům, z nichž každý měří 360 dní. To dává dohromady 2 520 let. Stejně jako Miller také věří, že tyto roky tvoří časové období nazývané „časy pohanů“ nebo „ustanovené časy národů“. Zakládají to na tom, co Ježíš řekl u Lukáše, když mluvil o zničení Jeruzaléma v prvním století.

A padnou ostřím meče a budou odvedeni jako zajatci do všech národů; a Jeruzalém bude pošlapáván národy, dokud se nenaplní ustanovené časy národů. (Lukáš 21:24).

Věří, že pošlapávání přestane, až se Ježíš vrátí. Jediné, co chybí, je výchozí bod pro výpočet. Miller dospěl k závěru, že časy pohanů neboli „ustanovené časy národů“ začaly, když byl král Manase v roce 677 př. n. l. zajat Asyřany. Počítání od tohoto roku dalo Millerovi jeho neúspěšnou předpověď na rok 1843.

Jak Millerova předpověď skončila v rukách svědků Jehovových? Pro odpověď se obrátíme k jinému kazateli, adventistovi⁸⁹ Nelsonu Barbourovi. Barbour věřil Millerově protiobrazné aplikaci 4. kapitoly Daniela. Potřeboval jen lepší výchozí rok, aby ji mohl spustit.

Barbour použil 606 př. n. l., rok, v kterém byl podle něj Izrael babylonským králem odvlečen do vyhnanství. To ho přivedlo k roku 1914,⁹⁰ který podle něj znamenal začátek velkého soužení.⁹¹

Barbour věřil, že Kristova přítomnost bude velkému soužení předcházet o čtyřicet let; jeho přítomnost tedy měla nastat v roce 1874. Když se Kristus v roce 1874 na nebi nezjevil, mohl Barbour jednoduše přiznat, že se zmýlil, ale z historie i současnosti víme, že je pro falešné proroky téměř nemožné přiznat, když se mýlí, a raději své lži překrucují, aby zakryli svá selhání. Barbour tedy předefinoval své proroctví tak, že z Kristovy přítomnosti udělal neviditelnou. Neviditelnou přítomnost v roce 1874.

Nezní vám to povědomě?

To mu také umožnilo nadále podporovat svou předpověď, že rok 1914 bude znamenat začátek velkého soužení.

V roce 1876 se Barbour setkal s Charlesem Taze Russellem a sdílel s ním tuto chronologii. Russella to přesvědčilo natolik, že prodal svůj podíl v otcově obchodě s oděvy a zahájil svou kazatelskou a publikační kampaň. Russell a po něm J. F. Rutherford pokračovali v učení této adventistické doktríny a tvrdili, že Kristova neviditelná přítomnost nastala v roce 1874. Teprve až v roce 1934 společnost Strážná věž změnila načasování údajné Kristovy neviditelné přítomnosti a přesunula ji z roku 1874 na rok 1914.⁹² Je pozoruhodné, že Organizace pokračovala v učení, že rok 1914 je také začátkem velkého soužení, až do roku 1969, kdy vyšlo nové světlo, které tvrdilo, že velké soužení teprve přijde.⁹³

Pochybné implikace

Pozoruhodné je, že publikace Biblické a traktátní společnosti Strážná věž se ke všem těmto změnám vyjadřovaly méně než otevřeně. Nadále učí, že svědkové Jehovovi vždy chápali tyto prorocké události adventistického původu stejně jako dnes. Například:

Významnou událostí bylo dosazení Ježíše na trůn v nebi. Tím začala Ježíšova přítomnost v královské moci. Z biblického proroctví vyplývá, že k tomu došlo v roce 1914. (Daniel 4:13–17) To, že k této události dojde, někteří nábožensky založení lidé v nové době předpokládali, a proto byli v očekávání. To bylo zřejmé i mezi vážnými Badateli Bible, kteří v roce 1879 začali vydávat tento časopis, a to pod názvem Sionská Strážná věž a Hlasatel Přítomnosti Kristovy.⁹⁴.

Všimněte si u každé věty, že autor Strážné věže přesně vyjadřuje učení Svědků, ale při společném čtení vedou čtenáře k tomu, aby uvěřil lži, že Strážná věž vždy tvrdila, že rok 1914 je počátkem Kristovy přítomnosti, zatímco ve skutečnosti učila, že tím rokem je rok 1874, a pokračovala v tom ještě 20 let po roce 1914.⁹⁵ Sledujte jejich logiku: Píší, že rok 1914 byl začátkem Kristovy přítomnosti, pak tvrdí, že to byla událost, kterou náboženští lidé v moderní době očekávali, a pak tvrdí, že Badatelé Bible byli v očekávání i v roce 1879, což vede čtenáře k nesprávnému předpokladu, že očekávali přítomnost v roce 1914, zatímco ve skutečnosti očekávali v roce 1914 Armagedon.

Každý, kdo by si bez předchozích znalostí přečetl tento odstavec, by přirozeně dospěl k závěru, že v roce 1879 Badatelé Bible věřili, že Kristova přítomnost začne v roce 1914, ale tomu tak nebylo.

Pisatel spoléhá na neznalost historie společnosti Strážná věž ze strany svých čtenářů a správně předpokládá, že z toho dojdou ke lži, kterou chce utvrdit. To je jeden z důvodů, proč Organizace důrazně odrazuje Svědky od zkoumání vlastních publikací z minulosti a proč před lety vyšel výnos, který nařizuje radám starších po celém světě, aby z knihoven sálů Království odstranily všechny publikace vydané před rokem 1950.

Skutečnost, že článek je tak pečlivě formulován, aby se vyhnul skutečné lži, a přesto vyvolal falešný dojem, prozrazuje, že autor přesně věděl, co dělá.

Ne vždy je však možné, aby se vyhnuli otevřené lži, jak ukazuje další citát:

Russell a jeho společníci rychle pochopili, že Kristova přítomnost bude neviditelná. Oddělili se od ostatních skupin a v roce 1879 začali vydávat duchovní pokrm v časopisu Sionská Strážná věž a Hlasatel Kristovy Přítomnosti. Od prvního roku svého vydávání tento časopis podle zdravého biblického počítání ukazoval dopředu na datum 1914 jako na epochální datum v biblické chronologii. Když tedy v roce 1914 začala Kristova neviditelná přítomnost, byli tito křesťané šťastní, že jsou zastiženi bdící!⁹⁶

Tento citát je velmi objevný, protože začíná lží. V roce 1879 „Russell a jeho spolupracovníci“ nepochopili rychle, že Kristova přítomnost v roce 1914 bude neviditelná. Jak by mohli, když věřili, že neviditelná přítomnost začala již v roku 1874, tedy o pět let dříve? A na jaké „zdravé biblické počítání“ se pisatel odvolává, které ukazovalo dopředu na rok 1914, když Russell a jeho spolupracovníci již použili „zdravé biblické počítání“, aby ustanovili jako datum Kristovy přítomnosti rok 1874? A proč přesně byli „šťastní“, že byli nalezeni bdělí, když v roce 1914 nečekali na neviditelnou přítomnost Krista, ale na začátek velkého soužení a Armagedon?

Co odhaluje nepoctivost společnosti Strážná věž?

Skutečnost, že publikace Organizace samy prokazují nedostatek upřímnosti a poctivosti, pokud jde o skutečnou povahu historického učení společnosti Strážná věž, by neměla být smetena ze stolu jako bezvýznamná. Jejich vlastní slova je odsuzují jako pokrytce, jak ukazuje tento článek ze Strážné věže z roku 1982:

Něco jiného, co identifikuje Bibli jako pocházející od Boha, je upřímnost jejích autorů. Proč? Za prvé, je v rozporu s padlou lidskou přirozeností přiznat své chyby, zejména v písemném projevu. V tom se Bible liší od ostatních starověkých knih. Ale co víc, upřímnost jejích pisatelů nás ujišťuje o jejich celkové poctivosti. Odhalili by své slabiny a pak vytvářeli nepravdy o jiných věcech? Kdyby chtěli něco zfalšovat, nebyly by to nepříznivé informace o nich samých? Upřímnost pisatelů Bible tedy dodává váhu jejich tvrzení, že je Bůh vedl v tom, co zapsali. – 2. Timoteovi 3:16.⁹⁷

Považuješ-li se za člověka s kritickým myšlením, pak jsi povinen se ptát, proč by Organizace uváděla v omyl miliony Svědků, aby věřili, že první Badatelé Bible předvídali, že rok 1914 bude rokem Kristova nastolení na trůn a začátkem Posledních dnů, když to ve skutečnosti vůbec nevěděli! To, co „věděli“ na základě Russellových publikovaných děl, bylo, že poslední dny začaly v roce 1799⁹⁸ a Ježíšova neviditelná přítomnost v roce 1874⁹⁹. Až tři desetiletí po roce 1914 budou svědkové Jehovovi konečně svým vedením informováni, že poslední dny a Kristova přítomnost začaly v roce 1914.

Jestliže „upřímnost pisatelů Bible nás ujišťuje o jejich celkové poctivosti“, o čem nás ujišťuje nedostatek upřímnosti ze strany pisatelů Strážné věže?

Protiobraz roku 1914: Základ postavený na písku

Aby doktrína o roku 1914 mohla fungovat, je třeba přijmout koncept protiobrazné aplikace. Co to znamená? Začněme tím, že pochopíme, co je to protiobraz.

Protiobraz, podstatné jméno. Osoba nebo věc, která je předobrazena nebo zastoupena obrazem nebo symbolem, zejm. postava nebo událost v Novém Zákoně předobrazená ve Starém Zákoně, protikladný obraz.¹⁰⁰

V tomto případě je podle Organizace tím předobrazem Nabukadnecarův sen o velkém stromu zaznamenaný ve 4. kapitole knihy Daniel. Jeho hlavním (předobrazným) splněním bylo královo šílenství, které trvalo po sedm časů, načež se mu vrátil zdravý rozum a byl znovu dosazen na trůn. Publikace často označují toto primární nebo předobrazné splnění jako menší splnění.

Vedoucí sbor neakceptuje, že se jedná o samostatné proroctví s jediným samostatným splněním, přestože ve čtvrté kapitole knihy Daniel není nic, co by naznačovalo jakoukoli aplikaci mimo jeho dobu. Navzdory tomuto nedostatku důkazů jsou Svědkové učeni, že skutečně existuje druhotné (protiobrazné) splnění – větší splnění -, v němž babylonský král představuje Boží království nad Izraelem; jeho odstranění z funkce krále v důsledku jeho šílenství symbolizuje odstranění Boží vlády nad Izraelem, když byla v roce 607 př. n. l. přerušena linie králů pocházející od krále Davida;¹⁰¹ a jeho návrat ke zdravému rozumu a znovunastolení do funkce babylonského krále odpovídá přítomnosti Ježíše jako mesiášského krále v roce 1914. Nakonec se domnívají, že přesné načasování onoho neviditelného nastolení na trůn lze vypočítat tak, že přijmeme, že sedm doslovných časů Nebukadnecarova šílenství představuje sedm prorockých časů, které se rovnají 2520 kalendářním rokům.¹⁰²

Stojí za to zopakovat, že celý předpoklad doktríny Svědků o neviditelné přítomnosti Krista v roce 1914 záleží na víře, že existuje protiobrazné nebo druhotné splnění tohoto proroctví, i když ve čtvrté kapitole knihy Daniel není nic, co by toto proroctví aplikovalo protiobrazně.

Proč je pro svědky Jehovovy tak důležité, aby existovalo protiobrazné nebo druhotné splnění čtvrté kapitoly Daniela? Je to důležité – vlastně životně důležité – protože dobrá zpráva, kterou Svědkové kážou, a autorita, kterou si nad nimi přivlastňuje Vedoucí sbor, to vše spočívá v tom, že rok 1914 je počátkem Kristovy přítomnosti.

Vzhledem k důležitosti doktríny o roku 1914 a skutečnosti, že závisí na protiobrazném uplatnění, které není použito ani se nenachází v Písmu, je pozoruhodné, že Vedoucí sbor opustil protiobrazy tak, jak to učinil v roce 2014 – což je překvapivý vývoj, kterého si zřejmě málokdo všiml.

Už žádné protiobrazy!

V přednášce, kterou na výročním shromáždění v roce 2014 přednesl člen Vedoucího sboru David Splane, bylo posluchačům sděleno nové chápání jak používat protiobrazy:

Kdo má rozhodnout, zda je nějaká osoba nebo událost předobrazem, když o tom Boží slovo nic neříká? Kdo je k tomu kompetentní? Naše odpověď? Nemůžeme udělat nic lepšího, než citovat našeho milovaného bratra Alberta Schroedera, který řekl: „Musíme být velmi opatrní, když aplikujeme vyprávění v hebrejských Písmech jako prorocké vzory nebo předobrazy, pokud tato vyprávění tak nejsou aplikována Písmem samotným.“ Nebyl to krásný výrok? Souhlasíme s ním.

V poslední době je v našich publikacích trendem hledat praktické uplatnění událostí a ne předobrazy tam, kde je samotná Písma jako takové jasně neoznačují. Jednoduše nemůžeme jít nad rámec toho, co je napsáno.¹⁰³

Jistě budete souhlasit, že „jít nad to, co je psáno“ v Božím slově, je velmi vážná věc. Avšak tím, že Vedoucí sbor nadále prosazuje protiobrazné uplatnění Nebukadnecarova snu, tak dělá právě to, o čem sám říká, že by se dělat nemělo.

Při pozorném čtení čtvrté kapitoly Daniela zjistíme, že žádný prorocký vzor ani protiobrazné splnění není, řečeno slovy Davida Splanea, „aplikováno samotným Písmem“. Jakoukoli takovou aplikaci lze nalézt pouze v publikacích Biblické a traktátní společnosti Strážná věž. Proto – opět s použitím Splaneových vlastních slov – je taková aplikace „zacházením nad to, co je psáno“.¹⁰⁴

Na základě jejich vlastního nového světla a z žádného jiného důvodu, by se měl v roce 2014 Vedoucí sbor zříci celého učení o roku 1914. Proč to však neudělali? Protože by tím roztrhali samotnou strukturu teologie JW.org! Zachování jejich teologie je pro ně zjevně důležitější než dodržování biblické pravdy a poskytování stádu teologii, která si sama neodporuje.

Jak jsme již uvedli dříve v této kapitole, tvrdí, že byli v roce 1919 Ježíšem pověřeni jako jeho věrný a rozvážný otrok a ustanoveni nad veškerým jeho majetkem. Proto kdyby připustili, že se ohledně roku 1914 mýlili, vzali by tomuto takzvanému jmenování z roku 1919 jakýkoli základ a zbavili by se veškeré božské autority, kterou si nárokují nad božím stádem.

Z toho vyplývá, že vzhledem k tomu, že celá nauka o roku 1914 je založena na protiobrazném či druhotném naplnění Daniela 4, musí najít v Písmu základ, který by podpořil tuto jejich aplikaci; jinak by podle vlastního přiznání „šli nad to, co je psáno“.

Prozkoumejme, jak se o to pokoušejí, abychom mohli určit, zda je jejich tvrzení platné, nebo je ve skutečnosti jen zoufalým pokusem udržet si svou moc.

Hledání důkazů

Moje nejstarší vzpomínky na nauku o roku 1914 a neviditelné přítomnosti Krista sahají až k programu studia knihy, kdy jsme studovali knihu Velký Babylon padl! Boží království panuje! (1963).

Obrázek 9. Velký Babylon padl! Boží království panuje!

Byl jsem teprve náctiletý, ale zdálo se mi, že je to dobře propracovaná kniha. Ještě jsem neměl schopnost prohlédnout nedostatky v jejím uvažování – nedostatky, které knihu předcházely o mnoho let. Dovolte mi uvést příklad pocházející z roku 1952, kdy se Strážná věž snažila ve 4. kapitole Daniela vytvořit protiobrazné splnění:

Tady je jasně vyobrazeno pozastavení úřadu spravedlivé nebeské vlády, jejíž prostřednictvím bude Bůh opět vykonávat svou svrchovanost nad zemí. Ta bude pozastavena, dokud nepřijde ten, kdo na ni prokáže své právo. Tento sen ukazuje, že Nejvyšší dá toto právo na království „nejnižšímu z lidstva“ neboli synu člověka. – Dan. 4:17, Mo.¹⁰⁵

Všimněte si nehorázného tvrzení, že Daniel 4:17 „jasně… vyobrazuje pozastavení úřadu spravedlivé nebeské vlády, skrze kterou bude Bůh opět vykonávat svou svrchovanost nad zemí“. Jasně je jedním z těch módních slov Organizace, na která si musíme dávat pozor. Dalšími jsou „zjevně“, „nepochybně“ a „bezpochyby“. Ta se často používají k uvedení spekulativní interpretace, jako by šlo o samozřejmou pravdu. Ve skutečnosti se v Danielovi 4:17 píše toto:

Ta věc je z výnosu pozorovatelů [andělů] a ta žádost je z výroku svatých, aby žijící lidé poznali, že Nejvyšší je Panovníkem v království lidstva a že je dává tomu, komu chce, a dosazuje nad ním dokonce nejponíženějšího z lidstva. (Daniel 4:17)

Vidíme zde, že andělé, kteří dostali přidělení bdít na Izraelem, začali vyzývat Boha, aby něco udělal s arogancí krále, který se chvástal a vyvyšoval kvůli svému vítězství nad Jehovovým lidem. Králi, a také i babylónskému lidu („žijící lidé“), musela být udělena lekce. V tomto prorockém snu není nic, co by jej jakkoli spojovalo se založením mesiášského království. Lidově řečeno, se Organizace snaží upéct chleba bez mouky.

Daniel 4:17 končí slovy, že Jehova může dosadit za krále kohokoli, koho si přeje, dokonce i toho nejnižšího z lidí. Hebrejské slovo, které je v Danielovi 4:17 přeloženo jako „z lidstva“, je enash, což podle Strongovy konkordance znamená jednoduše „člověk, lidstvo“. Neznamená to „syn člověka“, jak implikuje citát ve Strážné věži – což je zřejmý odkaz na Ježíše Krista. Jedná se o do očí bijící, nebiblický pokus vytvořit souvislost tam, kde žádná neexistuje, mezi Nebukadnecarovým znovudosazením na trůn a Ježíšovým dosazením na trůn – souvislost, která je potřebná k vytvoření jejich prorockého protiobrazu.

To je naprosto nekonsistentní s obsahem 4. kapitoly Daniela. Jak mohou tvrdit, jak to činí ve výše uvedeném citátu Strážné věže, že Daniel 4:17 „jasně… vyobrazuje pozastavení úřadu spravedlivé nebeské vlády„, když Daniel 4. kapitola uvádí, že jeho vláda nikdy nepřestala a nemůže být nikdy pozastavena? Uvádí to ne jednou, ne dvakrát, ale třikrát.

Nejprve Daniel říká králi:

…přejde nad tebou sedm časů, dokud nepoznáš, že Nejvyšší je Panovníkem v království lidstva a že je dává tomu, komu chce. (Daniel 4:25)

Potom hlas z nebe řekne králi:

…přejde nad tebou sedm časů, dokud nepoznáš, že Nejvyšší je Panovníkem v království lidstva a že je dává tomu, komu chce. (Daniel 4:32)

Nakonec je sám král inspirován, aby ke svému lidu prohlásil:

A na konci těch dnů jsem já, Nebukadnecar, pozvedl oči k nebesům a začalo se mi vracet mé vlastní porozumění; a žehnal jsem Nejvyššímu a chválil a oslavoval jsem Toho, který žije na neurčitý čas, protože jeho panství je panství na neurčitý čas a jeho království je po generaci za generací. A všichni obyvatelé země jsou považováni za pouhé nic, a on činí podle své vlastní vůle uprostřed nebeského vojska a obyvatel země.

Teď já, Nebukadnecar, chválím a vyvyšuji a oslavuji nebeského Krále, protože všechna jeho díla jsou pravda a jeho cesty jsou právo, a protože je schopen pokořit ty, kdo chodí v pýše. (Daniel 4:34, 35, 37)

To, o čem Daniel 4:17 hovoří výrokem „dosazuje nad ním dokonce nejponíženějšího z lidstva“, je sám Nebukadnecar. Tehdy to byl nejmocnější muž starověkého světa, který se náhle stal šíleným divochem, jenž žere trávu jako zvíře. Proč mu nikdo během sedmi časů jeho bohem způsobeného šílenství neukradl trůn? Neukradl, protože to Bůh nedovolil. Na trůně byli správci, ale trůn mu byl držen, protože taková byla Boží vůle. Jehova chtěl vysvětlit pointu a udělal to tak důrazně, že královo prohlášení chválící „Nejvyššího“ bylo rozesláno do nejvzdálenější výspy babylonské říše. Král byl k tomu pohnut, aby všichni věděli, že Jehovova „vláda je věčná vláda a jeho království je po generaci za generací„.¹⁰⁶

Publikace by se to mohly pokusit obejít tvrzením, že na 2520 let nebylo pozastaveno Boží všeobecné panování, ale pouze jeho kralování nad Izraelem. Jak je to však možné vzhledem ke slovům „jeho království je po generaci za generací„? Na čí generace se zde odkazuje? Je to zřejmý odkaz na Boží vládu nad Izraelem, na generace lidí.

Ve světle těchto mocných slov je docela pozoruhodné a více než trochu troufalé – dokonce rouhavé – naznačovat, že Bůh ztratil své království a vládu na 2520 let, než je v roce 1914 neviditelně získal zpět tím, že v tomto roce dosadil na trůn Ježíše Krista.

Ježíšova slova dokazují, že přítomnost roku 1914 nemůže být pravdivá

Když jsem se poprvé začal zabývat naukou o roku 1914, začal jsem o ní diskutovat s přítelem, sborovým starším, který věřil, že toto učení je nesprávné. A tak jsem zaujal opačný postoj a snažil se dokázat její platnost.

Naši diskusi zahájil tím, že mě požádal, abych mu vysvětlil, jak může být nauka o roku 1914 pravdivá ve světle toho, co je zaznamenáno ve Skutcích 1:6, 7?

Když se tedy shromáždili, ptali se ho: „Pane, obnovíš Izraeli království v tomto čase?“ Řekl jim: „Nepatří vám, abyste získali poznání o časech nebo obdobích, která Otec vložil do své vlastní pravomoci; (Skutky 1:6, 7)

Jestliže Ježíšem vybraní apoštolové nemohli znát časy a období týkající se Ježíšova nastolení na trůn, jak by to mohli vědět svědkové Jehovovi do té míry, že by předpovídali rok a měsíc: Říjen 1914?

Oficiální stanovisko společnosti Strážná věž je, že Ježíš obnovil duchovní království Izraele, když v roce 1914 usedl na Davidův trůn v nebi. Publikace Hlubší pochopení písem to vysvětluje:

V podobném proroctví jsou zmínky o Davidovi jako o králi tohoto očištěného lidu, o jejich ‚jednom pastýři‘ a ‚náčelníkovi na neurčitý čas‘ a to nepochybně ukazuje, že toto proroctví má větší splnění na národu duchovního Izraele, na křesťanském sboru pod vedením pomazaného Dědice Davidova trůnu, Krista Ježíše.¹⁰⁷

Přítomnost Krista a jeho dosazení na Davidův trůn, aby vládl duchovnímu Izraeli, jsou tedy podle Organizace jedno a totéž¹⁰⁸, což si zpočátku mysleli i učedníci. Ježíšovi apoštolové ještě neměli svatého ducha, který by je přivedl ke správnému pochopení toho, co pro Krista znamená obnovit izraelské království. Pravděpodobně měli stejné přesvědčení, které bylo běžné u tehdejších Židů, že až přijde Mesiáš, obnoví dřívější postavení národa tím, že usedne na trůn krále Davida a podřídí pohanské národy Izraeli.

Učedníci si nakonec uvědomili, že království pod vládou Krista je mnohem víc, než si představovali. Ježíš skutečně usedne na Davidův trůn v duchovním smyslu a duchovní Izrael – křesťanský sbor – nahradí doslovný izraelský národ, v důsledku čehož bude požehnáno celému lidstvu.¹⁰⁹ Záhadou však bylo, „kdy“ to všechno nastane.

Jak naznačují Skutky 1:6, když se Ježíš chystal vystoupit na nebesa, jeho učedníci si mysleli, že se chystá obnovit pozemské izraelské království na místě, které mu podle nich náleželo. Řekl jim však bez okolků, že „kdy“ neboli naplnění proroctví o obnově je výhradně doménou jeho Otce.

Vidíte problém, který Skutky 1:7 vytvářejí pro doktrínu Strážné věže o Kristově královské přítomnosti v roce 1914? Ačkoli Ježíš řekl svým učedníkům, že nemohou znát časy ani období týkající se jeho přítomnosti, svědkové Jehovovi jsou učeni, že ji znát mohou. Mají šikovný vzorec pro výpočet konkrétních časů nebo období týkajících se Kristovy přítomnosti. Věří, že tento vzorec je zakódován v Danielově proroctví, což znamená, že existoval více než šest století předtím, než učedníci položili svou otázku.

Proč by jim Ježíš prostě neřekl, aby se podívali na Danielovo proroctví a získali odpověď na svou otázku? Bylo by pro ně hračkou nahlédnout do chrámových záznamů a provést výpočet, který by jim řekl rok a dokonce i měsíc jeho návratu, kdy usedne na Davidův trůn.¹¹⁰

Proč by Ježíš tuto pravdu před svými vyvolenými apoštoly záměrně skrýval? Opravdu, neznamenalo by říci jim, že jim „nepřísluší vědět“ takové věci, lež, vzhledem k tomu, že vzorec již měli k dispozici, jasně uvedený v knize Daniel? Ježíš se dokonce o Danielovi zmiňuje v Matoušovi 24:15 v souvislosti s proroctvím o Posledních dnech a říká svým učedníkům, aby četli jeho proroctví a používali rozlišovací schopnost. Pokud jim tedy nebylo dovoleno porozumět časům a obdobím týkajícím se jeho návratu, aby vládl nad královstvím Izraele – duchovního Izraele, jak se ukázalo – jak to, že svědkům Jehovovým není toto poznání také odepřeno? Jak je možné, že mužům jako baptistickému kazateli Williamu Millerovi, adventistickému pastorovi Nelsonu Barbourovi a C. T. Russellovi bylo dáno poznání, které bylo inspirovaným autorům Bible odepřeno?

Neúspěšné pokusy o vysvětlení Skutků 1:7

Organizace samozřejmě nemůže popřít, že křesťané v prvním století nesměli znát časy a období Pánovy přítomnosti, protože to je v Písmu jasně uvedeno. Na druhou stranu Vedoucí sbor tvrdí, že tyto časy a období zná na měsíc přesně: Říjen 1914. Jaké zdůvodnění mohou poskytnout, aby tento rozpor vysvětlili?

Pokoušejí se o to nesprávným použitím dalšího biblického verše z knihy Daniel:

A pokud jde o tebe, Danieli, ty ta slova utaj a zapečeť knihu až do času konce. Mnozí se budou toulat, a pravé poznání se rozhojní. (Daniel 12:4)

Vedoucí sbor tvrdí, že „čas konce“, o němž se zde mluví, se vztahuje na naši dobu.¹¹¹ To jim umožnilo tvrdit, že poznání, které bylo skryto před Ježíšem vybranými apoštoly, bylo zjeveno C. T. Russellovi a jeho spolupracovníkům.¹¹²

V tomto způsobu uvažování je však problém. Když Ježíš zjevil pravdu svým apoštolům, nikdy se v ní nespletli. V prvním století nic takového jako nové světlo neexistovalo. Přesto doposud všichni muži spojení s naukami o roku 1914, od Millera přes Barboura, dále Russella, Rutherforda, Nathana Knorra, Freda Franze a konče současným Vedoucím sborem, vydávali k interpretacím svých dogmat jednu revizi za druhou.

Není snad Ježíš schopen sdělit pravé poznání přesně a hojně najednou? Je snad Ježíš nějaký neohrabaný komunikátor, který by se nedokázal trefit hned napoprvé?

Jak ukazuje 2. kapitola této knihy, celá 12. kapitola Daniela se naplnila v prvním století. Čas konce zmíněný v Danielovi 12:4 se vztahuje ke konci židovského systému věcí, nikoliv k naší současnosti.“¹¹³ Základ pro obcházení Skutků 1:7 Organizací je tedy neplatný. Tato kapitola se nikdy neměla vztahovat na 19. a 20. století, ale pouze na první století.

Samozřejmě existuje ještě větší problém, kterému svědkové Jehovovi čelí, když tvrdí, že předem věděli, kdy se Kristus vrátí: Je to v rozporu s Ježíšovým jasným prohlášením, že to nikdo nemůže vědět, včetně jeho samotného:

O tom dni a hodině neví nikdo, ani nebeští andělé, ani Syn, ale pouze Otec. (Matouš 24:36)

Vedoucí sbor podkopává své vlastní učení!

Všechna výše uvedená dokazování však můžeme nechat stranou. Nepotřebujeme je k tomu, abychom dokázali, že se Vedoucí sbor mýlí, když tvrdí, že zvláštní poznání z Daniela 12:4 se vztahuje pouze na svědky Jehovovy. Vskutku nešťastným krokem udělali tuto práci za nás.

Na výročním shromáždění Biblické a traktátní společnosti Strážná věž v roce 2021 se člen Vedoucího sboru Geoffrey Jackson ujal vysvětlení nového světla svým posluchačům.¹¹⁴

To vše nám také pomáhá pochopit úžasné proroctví v knize Daniel. Podívejme se tam. Je to Daniel 12, verše jedna až tři. Tam se říká, „A během toho času povstane [tedy v Armageddonu] Michael [to je Ježíš Kristus], velký kníže, který stojí [od roku 1914] ve prospěch synů tvého lidu. A jistě nastane takový čas tísně [to je velké soužení], jaký nenastal od [doby, kdy] vznikl nějaký národ, až do toho času. A během toho času tvůj lid unikne, každý, kdo bude nalezen zapsaný v knize. [a to se týká velkého zástupu].“¹¹⁵ (Jacksonovy komentáře v hranatých závorkách.)

Takže verše 1 až 3 z Daniela 12 se nyní nevztahují na Russellovu dobu ani na naši dobu, ale na Armagedon a na Nový svět!? Jackson dále vysvětluje verš 2, který zní: „A mnozí z těch, kdo spí v prašné zemské půdě, se probudí, ti k životu trvajícímu na neurčito, a oni k pohanám [a] k ošklivosti trvající na neurčito.“ Geoffrey pak vysvětluje:

Při pohledu na 12. kapitolu Daniela a druhý verš se tedy zdá, že je také vhodné, abychom upravili naše porozumění tohoto verše. Všimněte si, že se tam mluví o probuzení lidí v podobě vzkříšení, a to nastane po tom, co je zmíněno v prvním verši, po tom, co velký zástup přežije velké soužení. Je tedy zřejmé, že se zde hovoří o doslovném vzkříšení spravedlivých i nespravedlivých.¹¹⁶

Vzkříšení, o kterém Jackson mluví, je učení Svědků, že spravedliví i nespravedliví lidé budou vzkříšeni na zemi během tisícileté Kristovy vlády. Jackson poté pokračuje k vysvětlení Daniela 12:3.

Nyní si konečně přečtěme třetí verš: „A ti, kdo mají pochopení, budou zářit jako jas prostoru, a ti, kdo mnohé přivádějí ke spravedlnosti, jako hvězdy na neurčitý čas, dokonce navždy.“ Tady se mluví o rozsáhlé vzdělávací práci, která bude vykonána v Novém světě. Oslavení pomazaní budou jasně zářit, protože úzce spolupracovali s Ježíšem na řízení vzdělávacího díla, které přivede mnohé ke spravedlnosti.¹¹⁷

Geoffrey vzal proroctví, které dříve používali k aplikaci na Poslední dny – dokonce ještě před Posledními dny, aby zahrnovalo Russellovu dobu – a celé jej aplikoval jinak a to na budoucí splnění po Armagedonu! Vidíte, jak to podkopává jejich učení o roku 1914?

Zopakujme si, že aby Organizace předpověděla rok 1914 na mnoho let dopředu, jak tvrdí, musela by mít nějakou výjimku z omezení ve Skutcích 1:7, které učedníkům zakazuje znát „časy a období, které Otec vložil do své vlastní pravomoci“. Nezapomeňte, že se Ježíše výslovně zeptali, kdy obnoví izraelské království – což je jasný odkaz na jeho královskou přítomnost, která podle Svědků nastala v roce 1914. Vedoucí sbor tvrdil, že Daniel 12:4 jim tuto výjimku udělil. Tvrdili, že v posledních dnech se „mnozí budou potulovat a [pravé] poznání se rozhojní,“ což znamenalo, že poznání skryté před 12 apoštoly bylo zjeveno současným Jehovovým služebníkům prostřednictvím publikací společnosti Strážná věž.

Daniel 12:4 však začíná slovy: „A pokud jde o tebe, Danieli, ty ta slova utaj a zapečeť knihu až do času konce.“ Podle Geoffreyho nového světla je časem konce Armagedon a všechny verše Daniela 12:1-3 platí od Armagedonu až do Nového světa, a už tedy neplatí na poslední dny.

Vedoucí sbor si opět podrazil nohy své vlastní základní doktríně o neviditelné přítomnosti Krista v roce 1914.

Nejprve nám říkají, že již nebudou používat protiobrazy, pokud nebudou výslovně použity samotnými Písmy. Protože v případě Nebukadnecarova snu žádné výslovné protiobrazné uplatnění neexistuje, zabíjí to jejich takzvané druhotné naplnění.

Za druhé tvrdí, že Daniel 12 platí od Armagedonu dále a že pravé poznání, které se stane hojným, se bude vztahovat na celosvětovou vzdělávací činnosti v Novém světě, do které se podle nich Svědkové zapojí.

(V Písmu není žádná opora pro tuto jejich spekulaci, že Svědkové budou zapojeni do globálního vzdělávacího díla. Vymýšlejí si, aby polechtali uši svého stáda. Pavel to předpověděl ve 2. Timoteovi 4:3, 4, kde stojí: „Nastane totiž časové období, kdy nesnesou zdravé učení, ale budou si shromažďovat učitele ve shodě se svými vlastními touhami, aby jim lechtali uši; a odvrátí uši od pravdy, zatímco se obrátí k falešným historkám.“)

Protože nyní aplikují Daniela 12 na budoucnost, neexistuje žádný základ pro tvrzení, že příkaz, který se nachází ve Skutcích 1:7, už neplatí. Můžeme tedy s jistotou říci, že „Nepatří [svědkům Jehovovým], abyste získali poznání o časech nebo obdobích, která Otec vložil do své vlastní pravomoci.“

A konečně je jistou ironií spojovat „časy a období“ ze Skutků 1:7 se „sedmi časy„ z Daniela 4:16. Jehova stanovil začátek a trvání sedmi časů, které se vztahovaly na Nebukadnecara, ale neříká nám, kdy začaly ani jak dlouho trvaly. Ježíš nám pak také s odkazem na časy říká, že poznání o nich patří jen Jehovovi, nikoli nám. Proč si tedy dáváme právo krást to, co patří jen Bohu?

Publikace společnosti Strážná věž často poukazují na Přísloví 4:18, aby ospravedlnily to, co nazývají upřesněními porozumění, úpravami nebo novým světlem od Boha. V tomto verši se píše: „Ale stezka spravedlivých je jako jasné světlo, které svítí více a více, dokud nebude pevně založen den.“ Nicméně toto jejich teologické bloudění spíše odpovídá následujícímu verši:

Cesta ničemných je jako temnota; nepoznali, oč stále klopýtají. (Přísloví 4:19)

Krátká poznámka k Novému světlu

Kdykoliv pánové z Vedoucího sboru změní výklad nějaké nauky, prohlašují to za nové světlo, které jim zjevil Jehova Bůh. Pozoruhodné však je, že každý, kdo nesouhlasí se současným chápáním [současnou pravdou] Organizace v jakémkoli bodě Písma, bude obviněn z nezávislého smýšlení a dokonce z odpadlictví. Když však Organizace vydá změnu dřívější pravdy a nazve ji novým světlem, odpadlictvím se naopak stává, když se jeden drží bývalého učení. V podstatě platí, že pokud chceš být jedním ze svědků Jehovových, musíš věřit tomu, čemu ti řeknou, že máš věřit. Možná tě překvapí, že zakladatel společnosti Strážná věž Charles Taze Russell odsoudil samotný pojem nové světlo. V roce 1881 napsal následující:

Kdybychom následovali člověka, nepochybně by to s námi bylo jinak; nepochybně by jedna lidská myšlenka odporovala druhé a to, co bylo před jedním, dvěma nebo šesti lety světlem, by se nyní považovalo za tmu: Ale u Boha není proměnlivosti ani změny stínu, a tak je to i s pravdou; každé poznání nebo světlo pocházející od Boha musí být podobné svému původci. Nový pohled na pravdu nikdy nemůže odporovat dřívější pravdě. „Nové světlo“ nikdy nezhasíná starší „světlo“, ale přidává se k němu. Kdybys rozsvěcoval budovu obsahující sedm plynových luceren, nezhasínal bys jednu pokaždé, když bys rozsvěcoval jinou, ale přidával bys jedno světlo k druhému a ty by byly v harmonii, a tak by dávaly přírůstek světla: Tak je tomu i se světlem pravdy; pravý přírůstek nastává přidáváním, nikoliv nahrazováním jednoho světla druhým.¹¹⁸

Russellova logika dává dokonalý smysl, že?

Jehova Bůh samozřejmě nikdy nelže.¹¹⁹ Možná nezjeví celou pravdu najednou, ale vše, co zjeví, je pravda. Jakékoli nové světlo by tedy pouze doplňovalo pravdu, kterou již zjevil. Nové světlo by nikdy nenahradilo staré světlo, pouze by ho doplnilo, že? Pokud Vedoucí sbor skutečně jedná jako Boží prostředek komunikace s lidmi a Jehova Bůh skrze ně skutečně promlouvá ke svému stádu, pak by vše, co řeknou, muselo být pravdou, ne?

Pokud by nějaké takzvané nové světlo nakonec nahradilo předchozí porozumění a učinilo staré porozumění falešným, znamenalo by to, že staré porozumění nepocházelo od Boha, který nemůže lhát. Samozřejmě ale, že také existuje bůh, který může lhát.¹²⁰

Samozřejmě, že ty nebo já můžeme učit něco, o čem později zjistíme, že jsme se spletli a mluvili chybně. Já se však nepředstavuji jako Boží prostředek komunikace. Ty snad? Ale Vedoucí sbor ano! A pokud s nimi nesouhlasíte, nechají vás místními staršími obvinit z odpadlictví a sociálně vás zabít tím, že donutí celou vaši rodinu a přátele, aby se vás striktně stranili a považovali vás za mrtvé.

Ujasněme si to. Pokud si jakýkoli muž nebo žena dovolí říkat druhým, že je Bohem vyvoleným prostředkem komunikace, pak na sebe bere roli proroka. Nemusíte předpovídat budoucnost, abyste byli prorokem. To slovo v řečtině zní profétés a označuje „tlumočníka, vykladače… Boží vůle“¹²¹ a používá se na někoho, kdo „prohlašuje Boží myšlenky (poselství), které někdy předpovídají budoucnost (prorokování) – a častěji vyslovuje Boží poselství pro určitou situaci.“¹²²

Nemůžeš říci, že nejsi inspirován, jak o sobě tvrdí Vedoucí sbor, a přesto zároveň tvrdit, že jsi Božím prostředkem komunikace.¹²³ Pokud nejste inspirováni, nejste Boží komunikační prostředek. Pokud však mluvíš jako Boží prostředek komunikace a tvrdíš, že jím jsi, pak jsi z definice inspirovaný. To, co chce Vedoucí sbor, je si vyzobat z definice proroka jen to, co se jim hodí.

Pokud chce být Vedoucí sbor skutečně nazýván Božím prostředkem pro současnou komunikaci s jeho stádem na zemi, pak by jejich nové světlo mělo být raději novým zjevením od Boha, které stávající světlo posiluje, a ne nahrazuje. Pokud je nahrazeno, pak staré světlo přece jen nebylo od Boha. Byl to výrok falešného proroka. Pokud je staré učení nahrazeno, jak můžeme mít jistotu, že nové učení není jen další faleš? Pokud někdo jednou lže, pokud vás někdo jednou oklame, pokud vás někdo jednou uvede v omyl, proč si myslíte, že to nemůže udělat znovu? Proč si myslíte, že by to neudělal znovu?

Vedoucí sbor se pokouší zdůvodnit svůj výklad o roku 1914

V zájmu argumentace a pro ty, kteří stále nejsou přesvědčeni, shrňme vše výše uvedené. Předpokládejme, že možná, jen možná, druhotné splnění o sedmi časech Nebukadnecarova šílenství je možné. Organizace jistě chce, abychom tomu věřili, a důvody, které uvádí, jsou uvedeny níže a převzaty z Hlubšího pochopení Písem: ¹²⁴

Časový prvek je v knize Daniel všudypřítomný.

Kniha opakovaně poukazuje na zřízení Království.

Je výrazná svými odkazy na dobu konce.

Všechny tyto tři body jsou správné, ale chybou v jejich argumentaci je jejich předpoklad. Předpokládají, že Daniel odkazuje na poslední dny našeho současného systému věcí, zatímco ve skutečnosti opakovaně poukazuje na poslední dny židovského národa v roce 70 n. l..

Uvažujme o hojných důkazech, které o tom svědčí, když se podíváme na různá Danielova proroctví. Uvidíme, že kniha Hlubší pochopení správně říká, že „časový prvek je v knize Daniel všudypřítomný, ale vždy poukazuje na poslední dny izraelského národa v prvním století. Uvažujme:

Když Ježíš mluví o konci izraelského národa, říká svým posluchačům, aby používali rozlišovací schopnost a obrátili se ke knize Daniel.

Proto až zahlédnete ohavnost, která působí zpustošení, jak bylo řečeno prostřednictvím proroka Daniela, jak stojí na svatém místě (ať čtenář použije rozlišovací schopnost). (Matouš 24:15).

Tou ohavností byla římská armáda, která přivedla izraelský národ k zániku. To bylo splnění v prvním století.

Když Petr mluví k zástupu o Letnicích a odvolává se na Joelova slova, aby zástupu Židů v Jeruzalémě sdělil, že národ vstoupil do svých posledních dnů, zjevně nemá na mysli 20. a 21. století.

Naopak to je to, co bylo řečeno prostřednictvím proroka Joela: ‚„A v posledních dnech,“ říká Bůh, „vyleji něco ze svého ducha na tělo všeho druhu a vaši synové a vaše dcery budou prorokovat a vaši mladí muži uvidí vidění a vaši starci budou snít sny; a dokonce i na své otroky a na své otrokyně vyleji v těch dnech něco ze svého ducha a budou prorokovat. A dám předzvěsti nahoře v nebi a znamení dole na zemi, krev a oheň a kouřovou mlhu; slunce se změní v tmu a měsíc v krev, dříve než přijde Jehovův velký a skvělý den. A každý, kdo vzývá Jehovovo jméno, bude zachráněn.“‘ (Skutky 2:16-20)

Všechny tyto věci se přihodily izraelskému národu. Máme o tom důkazy z biblických záznamů i ze světských dějin. Existovali křesťanští proroci, kteří předpovídali budoucnost. Existovali mladí křesťanští muži, kteří viděli vidění, a staří křesťanští muži, kterým se zdály prorocké sny. Slova o „znameních na nebi“, která se týkají slunce, měsíce a hvězd, jsou hebrejské básnické obrazy, které se používaly k předpovídání zkázy a zmaru Babylonu a Egyptu.¹²⁵

Když měl babylonský král sen o velké soše, Daniel odhaluje jeho výklad a časový prvek.¹²⁶ Vztahoval se na naši dobu? Ne. Pozorujme: Socha je vyrobena ze zlata (Babylon), stříbra (Médo-Persie), mědi (Řecko) a železa (Řím).

Daniel říká, že:

Za dnů těch králů zřídí nebeský Bůh království, které nebude nikdy zničeno. A toto království nebude předáno žádnému jinému lidu. Rozdrtí a ukončí všechna tato královstvím a samo bude trvat navždy. (Daniel 2:44 PNS 2013)

Protože posledním králem zobrazeným v tomto vidění je Řím, nikoliv Británie nebo Spojené státy, to království muselo být zřízeno v době, kdy byl Řím ještě světovou mocností a ostatní tři (Babylon, Médo-Persie a Řecko) stále ještě existovaly. Stalo se to? Ano, stalo, jak ukazují tato čtyři místa v Písmu:

…ani lidé nebudou říkat: ‚Podívejte se, zde!‘ nebo: ‚Tam!‘ Vždyť pohleďte, Boží království je ve vašem středu.“. (Lukáš 17:21)

Osvobodil nás z autority tmy a přenesl nás [přítomný čas] do království Syna své lásky… (Kolosanům 1:13)

Ale on, plný svatého ducha, se upřeně zadíval do nebe a zahlédl Boží slávu a Ježíše, jak stojí po Boží pravici… (Skutky 7:55)

Jehovův výrok k mému Pánu je: „Posaď se po mé pravici, dokud nepoložím tvé nepřátele jako podnož tvým nohám.“ Hůl tvé síly vyšle Jehova ze Sionu a řekne: „Podmaňuj uprostřed svých nepřátel.“ (Žalm 110:1, 2)

Když Daniel zjevuje proroctví o 70 týdnech,¹²⁷ časový prvek je také hojný, ale všimněte si, že Bůh čtenáři poskytuje jasné časové rozpětí: 70 týdnů. Všichni víme, co je to týden a kolik dní obsahuje. Jehova také poskytuje událost, která označuje začátek odpočítávání: Příkaz k obnově Jeruzaléma. A nakonec je nám řečeno, co máme očekávat, až 70 týdnů uplyne: Příchod Mesiáše.

Pokud by sedm Nebukadnecarových časů bylo také prostředkem k výpočtu nástupu Mesiáše na trůn, konkrétně jeho neviditelné přítomnosti jako krále, nepostupoval by pak Jehova podle vzoru proroctví o 70 týdnech? Neměli bychom žádné pochybnosti o tom, jak měřit délku sedmi časů. Měli bychom také jasný údaj o události, která by znamenala začátek odpočítávání, a konečně by nám Jehova řekl, co máme očekávat, až bude sedm časů naplněno. Nic z toho ve 4. kapitole Daniela nemáme. Ve skutečnosti se ukázalo, že čas začátku sedmi časů byl naprostým překvapením, protože krále přepadlo šílenství bez varování.

Pokud jde o to, co představuje „čas“, to slovo v hebrejštině je iddan a znamená prostě čas a jeho přesný význam je nejasný. Sedm časů by klidně mohlo znamenat sedm ročních období, nikoli sedm let. Organizace tvrdí, že „čas“ představuje 360 dní, a používá k tomu Zjevení 12:6, 14. Označují jej jako prorocký rok, což je termín, který se v Písmu nikde nevyskytuje. V Písmu však není nic, co by Daniela 4:16 spojovalo se Zjevením 12:6, 14. Tyto dvě pasáže byly napsány s odstupem 700 let v různých jazycích.¹²⁸ Je pouhou spekulací je spojovat a předpokládat, že sedm časů Nebukadnecarova šílenství měří 2520 dní. A i kdyby tomu tak bylo, stále nic nepodporuje myšlenku, že nyní můžeme použít pravidlo takzvaného „dne za rok“ a provést sekundární výpočet, abychom dospěli k přítomnosti Krista.

Domněnky se začínají hromadit a ještě jsme ani nezačali seškrabovat povrch problémů, kterým čelíme, pokud máme přijmout interpretace Millera, Barboura, Russella, Rutherforda a Freda Franze o tom, že rok 1914 je rokem, který označuje neviditelnou přítomnost Krista.

Vytahování doktrinálního klínu roku 1914

Klín je kolík nebo tyč ze dřeva nebo kovu, který se používá k držení kola na ose. Vyjměte klín a kolo spadne, čímž se celé vozidlo stane nepoužitelným.

Obrázek 10. Klín.

Klínem doktríny 1914 je událost označující počáteční rok. Je zřejmé, že pokud Organizace nedokáže zastabilizovat to, co by označovalo počátek 2520 let, nebude mít jak dospět ke konečnému roku, jako například 1914.

Pokud by měl existovat nějaký údaj o počátečním bodu sedmi časů králova šílenství, očekávali bychom, že jej najdeme v proroctví Daniela 4. kapitoly. Nic takového tam však není. Král se chlubil svými úspěchy, když ho náhle a bez varování postihlo šílenství, které trvalo sedm časů.¹²⁹

Protože to, co Svědkové nazývají menším splněním, nemělo žádnou prorokovanou událost, která by označovala začátek králova šílenství, není zde žádný předobraz. Proto nemůže existovat ani žádný protiobraz – nic v kapitole ani nenaznačuje, že by něco představovalo událost, která by označovala začátek 2520 let. Nyní se tedy od nás očekává, že porušíme zásadu vztahu předobrazný – protiobrazný. V Danielovi 4 nemáme žádný předobraz označující počáteční bod, jak tedy může existovat protiobraz, který by ukázal na počátek našeho odpočítávání 2520 let?

Dostáváme tento protiobraz od Vedoucího sboru? Vlastně ne, nedostáváme. Dává ho William Miller. (Pamatujete si na něj?) Miller¹³⁰ si pro to vybral Lukáše 21:24 a Vedoucí sbor závěr tohoto baptistického kazatele podporuje dodnes:

A padnou ostřím meče a budou odvedeni jako zajatci do všech národů; a Jeruzalém bude pošlapáván národy, dokud se nenaplní ustanovené časy národů. (Lukáš 21:24)

Zde je aplikace tohoto verše podle Hlubšího pochopení Písma.¹³¹

Pošlapávání království panovníků z Davidovy dynastie nezačalo zničením Jeruzaléma Římany v roce 70 n. l.. Začalo o staletí dříve, když tuto dynastii svrhli v roce 607 př. n. l. Babylóňané; tehdy Nebukadnecar zničil Jeruzalém, zajal sesazeného krále Sedekjáše, a země zůstala zpustošená.

Všimněte si, že se dopouštějí troufalého tvrzení, když říkají, že v roce 607 př. n. l. začalo „pošlapávání“ tohoto království dynastie Davidovských vládců. Kde je pro to biblická opora? Žádná není!

To je příklad logického omylu známého jako odvolávání se na autoritu. Organizace očekává, že její čtenáři přijmou tuto interpretaci jen proto, že ona to tak říká. To ale nestačí! Chceme vědět, kde se v Bibli píše, že „ustanovené časy národů“ začaly, když Babylóňané zničili Jeruzalém.

Důvodem, proč publikace tento malý důkaz nikdy neposkytnou, je to, že Lukáš 21:24 obsahuje jedinou zmínku o „ustanovených časech národů“ nebo „časech pohanů“ v celé Bibli! Tato věta se nikde jinde nevyskytuje. Jak zvláštní, že proroctví v Danielovi, které se o tuto frázi opírá, se o ní nikde nezmiňuje.

Než abychom se vydávali mylnou cestou eisegeze a snažili se biblickému verši vnutit vlastní teologii, raději použijme exegezi a nechme Bibli mluvit za sebe. Co nám říká kontext Lukáše 21:24?

Dotyčná věta v řečtině zní καιροὶ ἐθνῶν („časy pohanů“). Pro Izraelity té doby byl svět rozdělen na dvě frakce: Židy a pohany. V případě Lukáše 21:24 šlo konkrétně o pohany, tedy římské legie, které zničily město Jeruzalém.

Podívejme se nyní na kontext Ježíšových slov.

Dále, až uvidíte Jeruzalém obklopený utábořenými vojsky, pak vězte, že se přiblížilo jeho zpustošení. Ať potom ti, kdo jsou v Judeji, začnou prchat k horám, a ti, kdo jsou v jeho středu, ať se vzdálí, a ti, kdo jsou na venkově, ať do něho nevstupují; protože to jsou dny pro vykonání práva, aby se splnilo všechno, co bylo napsáno. V těch dnech běda těhotným a těm, které kojí! Na zemi bude totiž velká nouze a zloba proti tomuto lidu; a padnou ostřím meče a budou odvedeni jako zajatci do všech národů; a Jeruzalém bude pošlapáván národy, dokud se nenaplní ustanovené časy národů. (Lukáš 21:20-24)

V Lukášovi 21:20 Ježíš říká, že Jeruzalém bude obklíčen vojsky. V dalším verši říká těm, kdo žijí v Judeji – provincii, kde se Jeruzalém nacházel, aby utekli do hor. Ve verši 23 mluví o velkém soužení v zemi, čímž myslí Judeu s hlavním městem Jeruzalémem. Mluví o hněvu proti „tomuto lidu“, čímž myslí Izraelity žijící v Judei a Jeruzalémě. Pak mluví o tom, že padnou mečem a budou odvedeni do zajetí ke všem národům (verš 24).

Mohl by někdo, kdo čte tyto verše, najednou dojít k závěru, že Ježíš mluví metaforicky? Že nemá na mysli doslovné město Jeruzalém, doslovnou provincii Judsko, doslovnou zemi Izrael a doslovné obyvatele města?

Kdybyste četli tuto zprávu bez předpojatosti, že potřebujete najít oporu pro počáteční rok k roku 1914, předpokládali byste uprostřed vší té doslovnosti, že Ježíš ve verši 24 náhle přechází k metafoře? Že nemluví o doslovném městě, ale o věčném Božím království?

Náš Pán nepatří k těm, kteří by měli sklon k nedbalým výrokům. Pokud zde Ježíš mluví pod vlivem inspirace a předpovídá události, o kterých věděl jen on sám, a chce nám tak sdělit rozhodující počáteční rok dalšího proroctví, proč nepoužije správný slovesný čas? Proč nás uvádět v omyl používáním budoucího času? Mluví o událostech, které se ještě nestaly, když říká: „a Jeruzalém bude pošlapáván národy…“. Pokud by zmíněné pošlapávání trvalo již více než 600 let – jak tvrdí Vedoucí sbor -, přesný a pravdivý výraz by zněl: „a Jeruzalém bude nadále pošlapáván národy“. To by znamenalo minulou událost, která pokračuje až do současnosti a dále do budoucnosti. Ale toto Ježíš neřekl!

„Pošlapat“ znamená „rozdrtit něco pod nohama“. Kdybyste srovnali město se zemí, jako to udělali Římané s Jeruzalémem v roce 70 n. l., a nenechali po sobě „kámen na kameni“, čímž by se naplnila Ježíšova slova v Matoušovi 24:2, rozhodně byste se dopustili pošlapání.

Vzhledem k tomu, že Židé, kteří zkázu přežili, byli odvedeni do všech národů a k rozdupání města byl použit pohanský národ Řím, a protože Ježíš v celém textu mluví o doslovném městě a regionu, nezbývá než konstatovat, že pošlapání začalo v roce 70 n. l. a skončilo, když bylo město zcela srovnáno se zemí. Neexistuje naprosto žádný biblický důvod, proč jít nad to, co je zde psáno.¹³² To, co Organizace v tomto případě dělá, je učebnicovým případem eisegeze – vnucování svých předem vymyšlených představ do verše Písma.

Odstranění Lukáše 21:24 z jejich rovnice je pro učení z roku 1914 zničující. Když není nic, co by označovalo počátek, nemůže existovat žádný výpočet, a tudíž ani žádný koncový rok. Klín byl vytažen. Kolo padá. Vozidlo roku 1914 nemůže nikam jet.

Obrázek 11. Domeček z karet.

Doktrína Organizace o roku 1914 je domeček z karet

Stavba domečku z karet vyžaduje pevnou ruku a lehký dotek, a lze tak dosáhnout docela složitých konstrukcí, pokud máte dovednost a odhodlání vytrvat u tohoto úkolu. Ať už se však výsledek zdá jakkoli působivý, k tomu, aby se celá věc zhroutila, stačí odstranit jednu jedinou kartu.

Nauka o neviditelné přítomnosti Ježíše Krista je takovým domečkem z karet a všechny karty, které tvoří jeho nejistou strukturu, jsou pouze doktrinální domněnky! Zamysleme se nyní nad každou z těchto domněnek a mějme na paměti, že i kdyby se jen jedna z nich ukázala jako nepravdivá, celá doktrinální struktura se zhroutí.

Domněnka 1: Kristova přítomnost bude neviditelná

V Písmu není nic, co by jen naznačovalo, že Kristova přítomnost bude neviditelná. Ve skutečnosti před ní Ježíš zcela konkrétně varuje:

Pohleďte, varoval jsem vás předem. Proto, jestliže vám lidé řeknou: ‚Pohleďte, je v pustině‘[daleko v nebesích], nevycházejte; ‚Pohleďte, je ve vnitřních místnostech‘ [pro většinu neviditelný], nevěřte tomu. Vždyť právě jako blesk vychází z východních končin a svítí až do západních končin, taková bude přítomnost Syna člověka. (Matouš 24:25-27)

Publikace učí svědky Jehovovy, že Ježíšova přítomnost je skryta před zbytkem světa a zjevena pouze jim. Je skrytý ve vnitřních místnostech nebe. Je daleko z dohledu v pustině. To je však výrazně v rozporu s metaforou, kterou nám Ježíš dává o blesku blýskajícím se po obloze. I když máte zavřené oči, stejně poznáte, že oblohou proběhl blesk, tak jasné světlo vydává. Nepotřebujete zvláštní znalosti, abyste blesk viděli a poznali o co jde, ani nepotřebujete, aby vám někdo jiný řekl, že to se zableskl blesk. Jste toho svědky sami sobě.

Přirovnáním své přítomnosti k blesku nám Ježíš říká, že bude viditelná pro každého a že přijde náhle a bez varování.

Zjevení 1:7 používá podobný obraz, když mluví o viditelném důkazu, že se Kristus vrátil jako Král:

Pohleďte, přichází s oblaky a uvidí ho každé oko, a ti, kdo ho probodli; a všechny kmeny země se kvůli němu budou bít v zármutku. (Zjevení 1:7)

Organizace říká, že Ježíš přišel v roce 1914 neviditelně, ale Bible nám říká, že až přijde, „uvidí ho každé oko“ a „všechny kmeny země se budou bít v zármutku“. Jak společnost Strážná věž obchází tento do očí bijící rozpor mezi tím, co učí, a tím, co jasně říká Bible? Všimněte si: Pokoušejí se o to kategorickým tvrzením, které není podloženo Písmem. Vezměme si například tento takzvaný důkaz z knihy Hlubší pochopení Písem:

V dříve uvedených případech představovaly oblaky neviditelnou přítomnost; pozorovatelé však mohli „vidět“ význam svýma duchovníma „očima“. V tomto případě viditelné fyzikální jevy způsobují, že ten, kdo se dívá, „vidí“ neboli si uvědomuje Ježíšovu neviditelnou přítomnost. Viz také Mt 24; Mr 13; Zj 14:14.¹³³

Všimli jste si, že nejsou uvedeny žádné odkazy na tyto „minulé případy“? Bylo by směšné věřit, že se kmeny země budou „bít v zármutku“, až se Ježíš vrátí, pokud by byl skrytý před zraky uvnitř oblaku. Pokud ho nevidí, proč by se měli bít v zármutku? Nicméně podle knihy Hlubší pochopení však právě takto Ježíš přišel v roce 1914: V oblacích, neviditelně. Je-li tomu tak, pak se Zjevení 1:7 naplnilo v říjnu 1914. Kde jsou tedy ve zprávách záběry lidí ze všech kmenů a národů, kteří se kvůli Kristu bijí v zármutku?

Domněnka 2: Daniel 12:4 popírá Skutky 1:7

O této domněnce jsme již podrobně hovořili, ale pro důkladnost jsem ji sem zařadil. Musíme předpokládat, že Daniel 12:4 se vztahuje na 19. století a uděluje prvním Badatelům Bible znalosti, které byly Kristovým apoštolům odepřeny. Pokud se nevztahuje na Russella a jeho spolupracovníky, pak nemohli vědět o časech a obdobích, které Jehova vložil do své vlastní pravomoci. Nyní je úsměvné, že přijetím této domněnky by se Svědek Jehovův provinil odpadlictvím, protože by odmítl nové světlo, které Geoffrey Jackson zveřejnil na výročním shromáždění v roce 2021 a které umístilo splnění Daniela 12:4 do Nového světa, a ne již do Russellovy doby!¹³⁴

Domněnka 3: Daniel 4 má druhotné splnění

Ani Daniel, ani žádný jiný biblický spisovatel ani nenaznačuje možnost, že by Nebukadnecarův sen měl nějaké druhotné nebo protiobrazné splnění. U Matouše 24:15 se Ježíš odvolává na Danielovy kapitoly 9 a 12, když mluví o zničení Jeruzaléma, ale na události podrobně popsané v Danielově 4. kapitole nijak neodkazuje. Jak jsme již viděli, porušuje se tím i vlastní politika Organizace, která se zavazuje neuplatňovat protiobrazná nebo druhotná splnění biblických příběhů, pokud to Písmo výslovně samo neuvádí.¹³⁵

Domněnka 4: Boží království bylo pošlapáno

Strážná věž uvádí:

V souladu s tím se tedy Ježíšova slova v Lukáši 21:24 týkala pošlapání či podupání předobrazného Božího království.“¹³⁶.

Kontext Lukáše 21:20-24 však zcela jasně odkazuje na doslovné město, nikoli na celé Boží království v průběhu dějin. V roce 70 n. l. byl již izraelský národ Bohem zavržen. Už nepředstavoval Boží království. Ježíš u Matouše 21:43 řekl: „Proto vám říkám: Boží království vám bude odňato a bude dáno národu, který nese jeho ovoce.“

Danielovo proroctví o 70 týdnech předpovědělo, že smlouva skončí hned po Mesiášově smrti a že výsledkem bude pošlapání (zpustošení) města Jeruzaléma.¹³⁷ Jak tedy může Jeruzalém z roku 70 n. l. nadále představovat Boží království, když byl tento status židovskému národu odňat a dán křesťanskému sboru?

Smlouva se Židy skončila v roce 36 n. l., kdy Petr pokřtil první pohany – Kornélia a jeho rodinu.¹³⁸ Od tohoto okamžiku dále, přestal izraelský národ s Jeruzalémem jako hlavním městem a chrámem jako místem, kde sídlí Bůh, představovat Boží království. Nyní se křesťané jako Boží děti nacházeli v Božím království pod Jeruzalémem nahoře a tvořili jeho chrám, kde přebývá jeho duch.¹³⁹ Každý z těchto prvků židovského systému je nyní zastoupen v křesťanském sboru.

Domněnka 5: Pošlapání začalo babylonským vyhnanstvím

Strážná věž z roku 1985 tvrdí:

Od té doby [607] dále začalo pohanské pošlapávání toho, co představovalo Boží království, a začaly skutečně časy pohanů.¹⁴⁰

V části „Vytahování doktrinálního klínu roku 1914“ jsme viděli, že Ježíš mluvil o doslovném městě Jeruzalémě a nikoliv obrazně o Božím království. Kromě toho byla všechna jeho slova vyjádřena v budoucím čase, takže nemohl vzhlížet k události 600 let staré. U Lukáše 21:24 předpověděl, že „Jeruzalém bude pošlapán národy“, nikoliv, že už je pošlapáván. Bez jakékoli jiné zmínky v Písmu o pošlapání Jeruzaléma je přisuzování splnění Ježíšových slov k události, k níž došlo šest století před jeho životem na zemi, dílem zoufalé lidské spekulace.

Domněnka 6: Vyhnanství nastalo v roce 607 př. n. l.

Všechny archeologické a astronomické důkazy ukazují na rok 587 př. n. l., kdy došlo k židovskému vyhnanství do Babylonu. Historici a archeologové nemají žádný důvod toto datum falšovat. Nespřádají spiknutí, aby pošpinili teologii svědků Jehovových, ani nematou splnění biblických proroctví. Ve skutečnosti, jak ukazuje Carl Olof Jonsson ve své vynikající knize Časy Pohanů Přehodnoceny, všechna proroctví zahrnující 70 let otroctví v Babylonu stále fungují i s datem 587 př. n. l. pro úplné vyhnání Izraele.¹⁴¹

Někdo by se mohl zeptat: „Proč tedy nepoužívají rok 587 př. n. l. jako počáteční rok pro výpočet 2 520 let, který by jako rok neviditelné Kristovy přítomnosti stanovil rok 1934?“.

Problém je v tom, že v tomto roce se nestalo nic, co by se mohlo jevit jako biblicky významné. Na druhou stranu je rok 1914 příliš dobrým rokem na to, aby ho opustili. Byl to začátek první světové války a v jejím závěsu svět trpěl pandemií španělské chřipky. V souvislosti s válkou se také vyskytlo mnoho hladomorů. Tyto historické události se příliš dobře podobají nesprávné interpretaci Ježíšových slov v Matouši 24:6,7 (kde se mluví o válkách, hladomorech a morových ranách), než aby je Organizace ponechala bez využití pro milenialistickou agendu.

Proč tedy Vedoucí sbor prostě nezachová rok 607 př. n. l., o kterém nyní tvrdí, že je rokem zničení Jeruzaléma, ale neaplikuje ho jako datum, kdy Babylon poprvé dobyl Jeruzalém a odvedl mládež a inteligenci národa do vyhnanství, včetně Daniela a jeho tří slavných společníků?

Problém s takovou interpretací spočívá v tom, že na trůnu stále ještě seděl král z rodu Davida. Nebukadnecar dosadil Sedekjáše jako loutkového krále nad Judskem. Výklad Společnosti o „pošlapání Jeruzaléma“ vyžaduje, aby na izraelském trůnu neseděl žádný král z královské linie Davida, dokonce ani vazalský král jako Sedekjáš.

Abychom tedy podpořili rok 1914, musíme předpokládat, že všechny ty jednoznačné a ohromující historické a archeologické důkazy jsou špatné.

Domněnka 7: Pošlapávání končí v roce 1914

Publikace učí, že „pošlapávání Jeruzaléma“ skončilo v roce 1914, protože právě v tomto roce se naplnily „ustanovené časy národů“ zmíněné v Lukášovi 21:24:

Království, za které se učedníci učili modlit k Bohu v Pánově modlitbě, bylo zřízeno jeho Mesiášem (Kristem) v nebesích tehdy, když časy pohanů, „ustanovené časy národů“ pro pošlapání Božího království, skončily.¹⁴²

Jaké historické důkazy dvacátého století to potvrzují? Způsob, jakým národy vládnou zemi, se od roku 1914 vůbec nezměnil. Nic tedy nenasvědčuje tomu, že by jejich „časy“ skončily.

Když je Ježíš dosazen jako král, čeká, až si Bůh podrobí jeho nepřátele. V Žalmu 110:1 se píše: „Jehovův výrok k mému Pánu je: „Posaď se po mé pravici, dokud nepoložím tvé nepřátele jako podnož tvým nohám.““

Vzhledem ke stavu světa od roku 1914 není žádný rozumný důvod tvrdit, že Pánovi nepřátelé jsou nyní položeni jako podnožka jeho nohám. Ježíš je Král, ale čas, kdy bude moci uplatnit svou královskou moc – což se stane při jeho přítomnosti – je teprve v naší budoucnosti. Neexistuje naprosto žádný empirický důkaz, že se tak stalo v roce 1914.

Domněnka 8: Boží království může být pošlapáno

Domněnka, že Boží království může být v jakémkoli smyslu pošlapáno, je směšná, ale právě to společnost Strážná věž vyžaduje, aby její stoupenci věřili. Strážná věž z roku 1983 tvrdí:

Tehdy skončilo pošlapávání Království Jehovy Boha, které bylo kdysi reprezentováno Izraelským královstvím v Jeruzalémě v královské linii krále Davida.¹⁴³

Podle toho i poté, co Boží království přestalo být reprezentováno Izraelským královstvím v Jeruzalémě, národy ho nadále pošlapávaly po více než 1 800 let. Musíme mít na paměti, že slovo „pošlapávat“ znamená „rozdrtit po nohou“. Svědkové říkají, že od Kristových dob měly národy světa nohu na šíji Božího mesiášského království. Jak je něco takového vůbec možné a kde jsou biblické a historické důkazy, které ukazují, že se tak děje již dvě a půl tisíciletí? Co je to za nesmysl!

Podle teologie Svědků byl prvním králem, který pošlapal Boží království, Nebukadnecar. On sám však řekl toto:

Zdálo se mi za dobré oznámit znamení a divy, které se mnou provedl Nejvyšší Bůh. Jak velkolepá jsou jeho znamení a jak mocné jsou jeho divy! Jeho království je království na neurčitý čase a jeho panství je po generaci za generací. (Daniel 4:2, 3)

To sotva zní, jako by pošlapával Boží království. Naopak, Nebukadnecar byl donucen poznat, že Boží království je věčné a že jeho vláda není přerušena a trvá z generace na generaci. To vše jsou tedy nestydaté spekulace zcela postrádající jakýkoli biblický základ.

Domněnka 9: Satan byl svržen v roce 1914

Představte si, že by se v roce 1914 nic významného nestalo? Baptistický kazatel William Miller předpověděl, že se Ježíš vrátí v roce 1843 a pak znovu v roce 1844, ale když se v těchto letech nic významného nestalo, jeho stoupenci byli rozčarováni a opustili ho.¹⁴⁴

Bylo by těžké vybudovat si trvalou víru v klíčové učení, kdybyste měli k dispozici pouze matematický výpočet, který by vedl k nevýraznému roku. V roce 1914 se však přece jen něco velkého stalo: První světová válka. Přesto by výkladu dodalo velkou důvěryhodnost, kdyby se s válkou dalo spojit nějaké biblické proroctví, aby byl důvod vysvětlit, proč k ní došlo. Organizace našla právě takovou událost ve Zjevení:

Běda zemi a moři, protože k vám sestoupil Ďábel a má velký hněv, neboť ví, že má krátké časové období.“ (Zjevení 12:12)

Jaký byl jejich výklad tohoto verše? Ve Strážné věži z 1. dubna 1990 se píše:

Proč ale potom v roce 1914 vypukla 1. světová válka? A proč vidělo naše století horší války než kterékoli jiné v dějinách? Protože prvním činem nebeského krále bylo vypuzení satana jednou provždy z nebes a jeho svržení do okolí země. K čemu to vedlo? Proroctví říká: „Běda zemi a moři, protože k vám sestoupil ďábel s velkým hněvem, neboť ví, že má krátké časové období.“ ¹⁴⁵

To ukazuje zoufalství, které Organizace v průběhu let projevuje, aby dodala důvěryhodnost neúspěšné doktríně – té, kterou si nemůže dovolit opustit. Proč by spojování svržení Satana z nebe s vypuknutím první světové války mělo představovat zoufalý čin ze strany Vedoucího sboru? Podívejte se na načasování!

Strážná věž nás učí, že Ježíš se ujal moci v říjnu 1914.

Pak v říjnu roku 1914 Jehova dosadil Ježíše Krista za krále nad světem lidstva. Tím začaly poslední dny Satanova zkaženého světa.¹⁴⁶

Uvažujme nyní, že pokud byl Satan svržen z nebe hned poté, co se Ježíš v říjnu 1914 ujal moci, a pokud Satanův hněv z toho, že byl svržen, přinesl na zem bědy – konkrétně začátek první světové války, jak naznačují Svědkové – pak musí mít ten starý ďábel přístup ke stroji času. Víte, válka byla vyhlášena 28. června 1914 po atentátu na rakouského arcivévodu Ferdinanda. V srpnu téhož roku se odehrály bitvy a zemřely tisíce lidí. To vše se stalo dva měsíce předtím, než byl údajně Satan svržen z nebe.

Je to tím, že si nikdo v ústředí nedá tu práci, aby si vyhledal data historických událostí, nebo jen doufají, že si jejich nedostatečného výzkumu nikdo nevšimne? Pravděpodobně to druhé.

Dokonce to ani není tak, že by válka vznikla z ničeho, jak se zdá z publikací. Národy v Evropě do té doby vedly největší závody ve zbrojení v dějinách. Německo nashromáždilo milionovou armádu! Továrny budovaly své arzenály po celých deset předchozích let. Všichni očekávali válku, i když na její krutost nebyli připraveni. Mysleli si, že celá věc skončí za pár týdnů a všichni budou na Vánoce doma. Aby Satanův hněv ovlivnil svět, vzhledem k tomu, že není nějakým loutkovodičem s absolutní kontrolou nad lidskou myslí, musel působit už desítky let před rokem 1914.

Neexistuje žádná předpovězená světová událost – žádné znamení -, které by bylo možné použít k tomu, aby se roku 1914 dodala empirická nebo historická věrohodnost. (Pokud vás zajímá, kdy byl Satan svržen z nebe, podívejte se na „Dodatek F: Kdy byl Satan svržen?“.)

Shrnutí důkazů

Tak, tady to máte: Devět domněnek, z nichž ani jedna nemá oporu v Písmu a každá z nich musí být pravdivá, aby dogma o roku 1914 fungovalo.

Pokud vytáhnete jedinou kartu z jejich domečku z karet, nastane kaskádový efekt a celá struktura se zhroutí. I kdyby byla jen jedna z těchto devíti domněnek nepravdivá, celá doktrinální struktura se zhroutí.

Obrázek 12. Vyberte si kartu, aby se vše zhroutilo.

Jste ochotni i nadále zakládat svou záchranu na doktrinálním učení založeném výhradně na lidských spekulacích?

Náš Pán Ježíš si s námi nepohrává hry, ani náš nebeský Otec neříká jedno a pak dělá druhé. Ježíš nám řekl, že jeho přítomnost bude tak zřejmá, jako když se na obloze zableskne blesk. Varoval nás, abychom nenásledovali lidi, kteří se nás snaží přesvědčit, že jeho přítomnost bude skrytá, známá jen několika vyvoleným. Chtěl by nám říkat takové věci, kdyby věděl, že jeho přítomnost bude přesně taková – neviditelná, skrytá před zraky a zjevená jen několika vybraným jedincům? Abychom si znovu zopakovali jeho varovná slova, Ježíš nám říká:

Jestliže vám potom někdo řekne: ‚Pohleďte, zde je Kristus‘, nebo: ‚Tam!‘, nevěřte tomu. Povstanou totiž falešní Kristové [christos, falešní pomazaní] a falešní proroci a budou dávat velká znamení a divy, aby zavedli na scestí, pokud možno, i vyvolené. Pohleďte, varoval jsem vás předem. Proto, jestliže vám lidé řeknou: ‚Pohleďte, je v pustině‘, nevycházejte; ‚Pohleďte, je ve vnitřních místnostech‘, nevěřte tomu. Vždyť právě jako blesk vychází z východních končin a svítí až do západních končin, taková bude přítomnost Syna člověka. (Matouš 24:23-27)

Falešný prorok je někdo, kdo tvrdí, že mluví za Boha, ale neustále se ve svých předpovědích a výkladech mýlí. Falešný Kristus je významem doslova falešný pomazaný. Falešný Kristus je někdo, kdo o sobě tvrdí, že je Božím pomazaným, ačkoli jím ve skutečnosti není.

Dogma o roku 1914 je gangrenózní

Uvažujme o střízlivé paralele, kterou nauka o roku 1914 vytváří mezi svědky Jehovovými a gangrenózními elementy v raně křesťanském sboru. Začneme tím, že prozkoumáme nezbytný důsledek učení z roku 1914.

Podle teologie Svědků vyjádřené v čísle Strážné věže z roku 1988 začalo vzkříšení pomazaných v roce 1918:

Ti z pomazaných, kteří již zemřeli ve věrnosti, začali být od roku 1918 kříšeni do svého zaslíbeného místa v nebeské svatyni¹⁴⁷.

V přednášce na výročním shromáždění v roce 2020 Geoffrey Jackson tvrdil, že C. T. Russell, který zemřel 31. října 1916, byl naživu v nebi, aby byl svědkem jmenování Vedoucího sboru v roce 1919 jako Ježíšova věrného a rozvážného otroka. Vedoucí sbor věří, že v roce 1918 se naplnila následující dvě biblická proroctví.

To vám totiž říkáme podle Jehovova slova, že my žijící, kteří přežijeme do Pánovy přítomnosti, nijak nepředejdeme ty, kdo usnuli [ve smrti], protože sám Pán sestoupí z nebe s přikazujícím zvoláním, s hlasem archanděla a s Boží trubkou a ti, kdo jsou mrtví ve spojení s Kristem, vstanou nejprve. Potom my žijící, kteří přežijeme, budeme spolu s nimi uchváceni v oblacích, abychom se setkali s Pánem ve vzduchu; a tak budeme vždy s Pánem. (1. Tesaloničanům 4:15-17)

Pohleďte, říkám vám posvátné tajemství: Všichni neusneme [ve smrti], ale všichni budeme přeměněni ve chvíli, v okamžiku, během poslední trubky. Zazní totiž trubka a mrtví budou vzbuzeni neporušitelní a my budeme přeměněni. (1. Korinťanům 15:51, 52)

Problém s touto myšlenkou vzkříšení pomazaných v roce 1918 spočívá v tom, že nepasuje na Pavlova slova. Pavel říká, že ti, kdo přežijí do Pánovy přítomnosti, jsou „uchváceni… vstříc Pánu ve vzduchu“ spolu „s těmi, kdo jsou vzkříšeni“, a že „mrtví budou vzkříšeni… a my budeme proměněni“.

V roce 1918 tu bylo tisíce pomazaných Badatelů Bible. Kde jsou historické důkazy o náhlém hromadném zmizení těchto věrných mužů a žen, kteří byli v „mžiku oka“ proměněni a vzati nahoru, aby se setkali s Pánem?

Pavel říká Tesaloničanům, že ti, „kteří přežijí do přítomnosti Pána…, budou spolu s nimi [těmi, kteří spí ve smrti] uchváceni…, aby se setkali s Pánem“. Slovo „spolu“ je v řečtině hama (ἅμα). Podle Strongovy Konkordance je definováno jako „najednou“. Jeho použití podle Strongovy Konkordance je uvedeno jako „současně, tamtéž, společně s, spolu s“.¹⁴⁸ Slovník Vine’s Expository Dictionary of New Testament Words uvádí jako význam slova také „v stejném momentu času“.¹⁴⁹

To sotva odpovídá procesu, který by následoval po vzkříšení pomazaných a trval po časové rozpětí přesahující sto let. To, co byla Organizace nucena udělat, aby podpořila svou nauku o roku 1914, je hlásat, že vzkříšení již nastalo a dále nyní probíhá. Je to tak špatné? Místo toho, abychom se dohadovali o odpovědi, nechme promluvit Pavla:

Vynasnaž se, aby ses představil Bohu jako schválený, jako dělník, který se nemá zač stydět a správně zachází se slovem pravdy. Ale vyhýbej se prázdným řečem, které porušují to, co je svaté, neboť budou postupovat k stále větší bezbožnosti a jejich slovo se rozšíří jako sněť. Patří k nim Hymenaios a Filetos. Právě tito [muži] se odchýlili od pravdy a říkají, že vzkříšení již nastalo; a podvracejí víru některých. (2. Timoteovi 2:15-18)

Jak silné odsouzení Pavel vyslovuje! Přirovnává učení těchto lidí, kteří kázali, že vzkříšení již nastalo, ke gangréně. Když se objeví gangréna, musíte začít amputovat, chcete-li zachránit tělo. Nyní mluvíme o Kristově těle. Když se gangréna usadí v Kristově těle, celosvětovém křesťanském sboru tvořeném Božími dětmi, jaké části budete muset amputovat, abyste zachránili celek? Kázáním o vzkříšení, k němuž mělo dojít v roce 1918, se Vedoucí sbor provinil podvracením víry křesťanů stejně jako Hymenaios a Filétos. Neznamená to, že musejí být amputováni? A protože nebyli, není tedy zkaženo i celé Kristovo tělo?

Jak se podporování roku 1914 vysmívá Písmu

Podle teologie Strážné věže začala Kristova přítomnost před více než sto lety, v roce 1914, a o čtyři roky později, v roce 1918, došlo k prvnímu vzkříšení. Ve Zjevení 20:4-6 čteme, že ti, kdo tvoří první vzkříšení, budou vládnout „jako králové s Kristem po tisíc let“. To znamená, že již více než sto let žijeme v tisícileté Kristově vládě! Dává to nějaký smysl? Existují nějaké důkazy, které by to potvrzovaly?

Pavel nám říká, že „bude vskutku zjeven ten nezákonný, kterého Pán Ježíš odstraní duchem svých úst a přivede vniveč projevením své přítomnosti.“¹⁵⁰

Jak se v roce 1914 projevila Ježíšova přítomnost a jak byl „ten nezákonný“ přiveden vniveč?

Jakub nám říká, abychom „projevovali trpělivost, bratři, až do Pánovy přítomnosti…“.¹⁵¹ Jestliže jeho přítomnost začala více než před sto lety v naší minulosti, proč se stále cvičíme v trpělivosti? Na co čekáme? Na třetí přítomnost?

Nevysmívají se svědkové Jehovovi Písmu, když nadále udržují falešnou představu, že Ježíšova přítomnost začala před více než sto lety?

Vědí, že se mýlí?

Když jsem si poprvé uvědomil, že je celé dogma o roku 1914 falešné, zajímalo mě, zda si to Vedoucí sbor také skutečně uvědomuje. Bylo těžké uvěřit, že by si muži, ke kterým jsem vzhlížel jako k duchovním vůdcům, mohli být vědomi toho, že učí faleš. Jistě byli ve stejné nevědomosti jako jsem byl před tím já. Jen jsem se nedokázal přimět k tomu, abych uvěřil, že se vědomě a úmyslně dopouštějí lži!

Na základě toho, co říká Zjevení, nese vědomé lhaní strašlivé následky:

Venku jsou psi a ti, kdo provozují spiritismus, a smilníci a vrazi a modláři a každý, komu se líbí a kdo provádí lež. (Zjevení 22:15)

Jak se ukázalo, byl jsem beznadějně naivní. Vedoucí sbor a jeho pomocné výbory již desítky let vědí, že datum, na němž je založeno jejich učení, tedy rok 607 př. n. l., je chybné. Přesto se nejen rozhodli tuto skutečnost skrývat, ale vycházejí vstříc k tomu, aby potrestali každého, kdo se odvážně pokusí na to posvítit světlem pravdy. V následující kapitole odhalíme důkazy, které o tom svědčí.

5

Co potřebujete vědět o roce 607 př. n. l.

„Venku jsou psi a ti, kdo provozují spiritismus, a smilníci a vrazi a modláři a každý, komu se líbí a kdo provádí lež.“ (Zjevení 22:15)

V této fázi našeho bádání se může zdát diskutabilním zkoumat, zda rok, který Vedoucí sbor používá jako počáteční datum pro svůj prorocký výpočet 2 520 let, je platný, či nikoli. V předchozí kapitole jsme si ukázali, že celá doktrína o roku 1914 jako roku takzvané neviditelné přítomnosti Krista je výmysl, který nemá oporu v Písmu. Viděli jsme, jak David Splane z Vedoucího sboru ve svém proslovu na výročním shromáždění společnosti Strážná věž v roce 2014 nevědomky podkopal samotný základ interpretace roku 1914.¹⁵² Pokud by to všechno nestačilo k úplné diskreditaci teologie stojící za Kristovou přítomností v roce 1914, člen Vedoucího sboru Geoffrey Jackson ve svém proslovu na výročním shromáždění v roce 2021, v níž odhalil nové světlo k 12. kapitole Daniela, zatloukl poslední hřebíček do rakve této doktríny.¹⁵³

Člověk by si vzhledem k výše uvedenému mohl myslet, že jakákoli další diskuse týkající se platnosti roku 607 př. n. l. jako údajného začátku časů pohanů by mohla být teologickým ekvivalentem bití mrtvého koně. Z tohoto důvodu jsem se při přípravě této knihy rozhodl, že se tématem roku 607 př. n. l. nebudu zabývat. Co mě přimělo změnit názor? Tato slova našeho Pána:

Buďte ve střehu před falešnými proroky, kteří k vám přicházejí v ovčím rouchu, ale uvnitř to jsou draví vlci. Poznáte je podle jejich ovoce. Sbírají snad lidé někdy hrozny z trní nebo fíky z bodláčí? Podobně každý dobrý strom nese znamenité ovoce, ale každý prohnilý strom nese bezcenné ovoce; dobrý strom nemůže nést bezcenné ovoce ani prohnilý strom nemůže nést znamenité ovoce. Každý strom, který nenese znamenité ovoce, je podťat a vhozen do ohně. Skutečně tedy poznáte ty [lidi] podle jejich ovoce. (Matouš 7:15-20)

Bible říká, že podvodní lidé se budou převlékat do masky spravedlivých učitelů. Pokud máme upřímný zájem poznat pravdu a přibližovat se Bohu jako svému Otci, je důležité, abychom se naučili rozpoznat falešné učitele zamaskovány převlekem.

Co teď dělám, budu dělat stále, abych zbavil záminky ty, kdo chtějí nějakou záminku, aby byli pokládáni za rovné nám v úřadě, kterým se chlubí. Ti jsou totiž falešnými apoštoly, dělníky, kteří klamou a kteří se proměňují v Kristovy apoštoly. A není divu, neboť sám Satan se stále proměňuje v anděla světla. Není tudíž nic velikého, jestliže se jeho služebníci také stále proměňují ve služebníky spravedlnosti. Ale jejich konec bude podle jejich skutků. (2. Korinťanům 11:12-15)

Pokud členové Vedoucího sboru nezáměrně pochybili a pokud by po pokárání za své chyby činili pokání, měli bychom biblický základ pro to, abychom jim udělili odpuštění. O odpuštění nám Ježíš říká:

Dávejte na sebe pozor. Jestliže tvůj bratr zhřeší, přísně ho napomeň, a jestliže činí pokání, odpusť mu. I když proti tobě zhřeší sedmkrát denně a sedmkrát se k tobě vrátí a řekne: ‚Činím pokání‘, odpustíš mu. (Lukáš 17:3, 4)

Podmínkou pro udělení odpuštění je pokání. Ale co když k pokání nedojde? Co když poukážeme na chyby Vedoucího sboru – dojde k pokárání – a oni místo pokání, pokárání odmítnou a udělají maximum, aby nás umlčeli za to, že jsme poukázali na jejich hřích? Co když použijí zastrašování a budou nám vyhrožovat vyloučením ze společenství, aby nás přiměli mlčet a držet linii? Pak bychom neměli žádný biblický základ pro to, abychom jim udělili odpuštění, že? Místo toho bychom museli jednat jinak.

Těžší soud: Důsledky dogmatu o roku 607

Ti, kdo věnují svůj čas, energii a prostředky – tak jako apoštolové – vyučování Božího stáda, jsou hodni dvojnásobné cti, jak to uznal apoštol Pavel v 1. Timoteovi 5:17. Tato mince má však i druhou stranu: S touto dvojnásobnou poctou přichází i zvýšená odpovědnost před Bohem. Jakub nám říká, že „Nemnozí z vás by se měli stát učiteli, moji bratři, protože víte, že obdržíme těžší soud.“¹⁵⁴

Členové Vedoucího sboru se nyní prezentují jako Strážci Učení.¹⁵⁵ Jakékoli zjevení – jakékoli nové světlo, jak jej nazývají – může přijít pouze skrze ně jako jediného Jehovova komunikačního prostředku. Svědkové Jehovovi mají velkou víru, že Jehova používá Vedoucí sbor, aby jim zjevil pravdu a připravil je na velké soužení, které má přijít. Všeobecný pocit mezi Svědky je, že na světě není lepších znalců Bible, než jsou členové Vedoucího sboru. Pro Svědka je proto zcela zdrcující, když se dozví, že tomu tak vůbec není.

Jak byste se asi cítili, kdybyste se dozvěděli, že při veškerém výzkumu, který byl investován do nauky roku 1914, při všech svazcích literatury vydaných ke kázání a vyučování této prorocké doktríny, že lze celou tuto věc vyvrátit jediným biblickým veršem?

Jediný biblický verš, který vyvrací rok 607 př. n. l.

Jak vám řekne každý svědek Jehovův, výpočet, který se používá k určení října 1914 jako začátku Kristovy přítomnosti, začíná v roce 607 př. n. l., což je údajně datum, kdy byl izraelský národ odveden do vyhnanství. Zatímco nejen bibličtí učenci, také „vědci na základě archeologických nálezů obecně uznávají, že skutečným rokem vyhnanství byl rok 587 př. n. l., svědkové Jehovovi tyto důkazy odmítají. Místo toho používají svůj výklad biblických proroctví, aby tento rok stanovili na rok 607 př. n. l. Konkrétní pasáž, na níž je tento jejich výklad založen, se nachází v knize Daniel:

V prvním roce Dareia, syna Ahasvera ze semene Médů, který byl učiněn králem nad královstvím Chaldejců; v prvním roce jeho vládnutí jsem já, Daniel, podle knih rozpoznal počet let, o nichž přišlo slovo Jehovovo k proroku Jeremjášovi, aby se naplnila zpustošení Jeruzaléma, [totiž] sedmdesát let. (Daniel 9:1, 2)

Svědkové Jehovovi se učí věřit, že výraz „zpustošení Jeruzaléma“ se vztahuje k úplnému opuštění a vylidnění Izraele po diaspoře, ke které došlo rukou babylonského vojska pod vedením Nebukadnecara. Ačkoli tento výklad může být a byl zpochybněn, přijměme jej pro účely této diskuse. Poté, co jsme dospěli k určitému časovému úseku – 70 let -, potřebujeme už jen jeden koncový bod, abychom tento časový úsek v dějinách zafixovali.

Podle knihy Velký Babylón padl! Boží království panuje! (1963) tímto konečným bodem byl rok 537 př. n. l.. Aby dospěl k tomuto roku, autor knihy Babylon poté, co paušálně odmítl archeologické důkazy potvrzující rok 587 př. n. l., nyní udělá obrat o 180 stupňů a ochotně přijímá archeologické důkazy, které ukazují na rok 539 př. n. l. jako na rok, kdy Babylon padl do rukou Médů a Peršanů.

Při výpočtu „prvního roku perského krále Kýra“ musíme věrně postupovat podle inspirovaného slova Jehovy Boha. Od světských historiků přijímáme rok 539 př. n. l. jako pevné datum, které označuje pád Babylonu, třetí světové mocnosti.¹⁵⁶

Kniha pak dále vysvětluje, že o dva roky později, v roce 537 př. n. l., se Židé směli vrátit do své vlasti, čímž skončilo 70 let, během nichž – podle teologie JW – musel Jeruzalém zůstat zpustošený a neobydlený.

Ale je to skutečně to, co Bible říká o ukončení 70-letého období? Říká se v Písmu, že 70 let končí, když se Židé vrátí do své vlasti?

Pokud se podíváte na křížové odkazy k Danielovi 9:2, které jsou uvedeny jak ve studijní verzi PNS (1984), tak v novějším vydání PNS z roku 2013, najdete odkaz na Jeremiášovo proroctví, který zní:

A celá tato země se stane zpustošeným místem, předmětem úžasu, a tyto národy budou muset sloužit babylónskému králi sedmdesát let. (Jeremiáš 25:11)

Nenajdete zde však odkaz na další verš:

A až se naplní sedmdesát let, stane se, že budu s babylónským králem a s tím národem,‘ je Jehovův výrok, ‚účtovat za jejich provinění, ano se zemí Chaldejců, a udělám z ní opuštěné úhory na neurčitý čas.“ (Jeremiáš 25:12)

Kdy Jehova volá „babylonského krále a ten národ“ k odpovědnosti? Podle knihy Babylon a všech ostatních publikací společnosti Strážná věž se tak stalo v roce 539 př. n. l.. Podle tohoto jediného verše v Jeremiášovi skončilo 70 let v roce 539 př. n. l., nikoliv v roce 537 př. n. l.. To znamená, že podle počtů svědků Jehovových začíná počáteční datum pro výpočet 2520 prorockých let v roce 609 př. n. l. a končí tedy v roce 1912.

Zopakujme si to: Na základě chronologie přijaté v publikacích svědků Jehovových skončily pohanské časy v roce 1912, nikoliv v roce 1914.

Může se to zdát jako drobné pochybení, ale ve skutečnosti má tento chybný výpočet obrovské důsledky. Zaprvé to zpochybňuje úroveň vzdělanosti skupiny lidí, kteří o sobě tvrdí, že jsou jediným prostředkem, který používá Bůh. Jak mohlo uplynout 140 let, aniž by si této chyby někdo všiml? Pokud připustíme, že to všechno je jen nedopatření, které trvá už půldruhého století, jak můžeme takovým mužům důvěřovat, že nás povedou k záchraně? Přesto i nadále tvrdí, že naše záchrana závisí na nich.¹⁵⁷

Mnohem pravděpodobnější alternativa je ještě horší: Že věděli, že tento verš zničil jejich výpočet, a rozhodli se to zakrýt.

Organizace tvrdí, že nálezy a výklady světských badatelů, jako jsou historici a archeologové, musí být na druhém místě za tím, co je jasně uvedeno v Písmu. Neplatí toto pravidlo také pro nálezy a výklady badatelů společnosti Strážná věž? Je pokrytecké uplatňovat na druhé pravidlo, které nejsme ochotni uplatňovat sami na sebe. V knize Babylon je uvedeno pravidlo, o kterém tato Organizace tvrdí, že dodržuje:

Bůh Jehova se tedy prokázal jako přesný časoměřič. Pokud se budeme řídit jeho systémem počítání času podle jeho psaného slova, nedopustíme se ve svých výpočtech žádné chyby. Nemůžeme se proto ztotožnit s chronology křesťanstva, kteří datují zničení Jeruzaléma na rok 587 př. n. l. a omezují tak zanechání judské země bez člověka a domácího zvířete na pouhých padesát let. Všemohoucí Bůh rozhodl, že země musela ležet neobdělávaná, neobydlená sedmdesát let, aby si mohla užívat relativně dokonalého počtu sabatů, tedy desetkrát sedm sabatů. Kdyby země užívala méně než tento dokonalý počet sedmdesáti let, neužívala by si plného počtu sabatů. Boží nařízení nemohlo být porušeno ani zrušeno, a věrna jeho nařízení, judská země skutečně odpočívala neobydlená sedmdesát let, od roku 607 do roku 537 př. n. l. Ve svém vlastním Slově to říká Všemohoucí Bůh, dokonalý měřič a počítatel času. – 2. Paralipomenon 36,19-23.¹⁵⁸

Jediný verš, který je předkládán na podporu tvrzení, že „Všemohoucí Bůh rozhodl, že země musela ležet neobdělávaná, neobydlená po sedmdesát let„, je 2. Paralipomenon 36:19-23, který nic takového neříká:

A přistoupil k tomu, aby spálil dům pravého Boha a strhl zeď Jeruzaléma; a všechny jeho obytné věže spálili ohněm a také všechny jeho žádoucí předměty, takže způsobil zkázu. Navíc odvedl ty, kdo zbyli po meči, zajaté do Babylóna, a stali se sluhy jemu a jeho synům, dokud nezačala vládnout královská moc Persie, aby se naplnilo Jehovovo slovo z úst Jeremjáše, dokud země nesplatila své sabaty. Všechny dny, kdy ležela zpustlá, dodržovala sabat, aby se naplnilo sedmdesát let. A v prvním roce perského krále Kýra, aby se dovršilo Jehovovo slovo z Jeremjášových úst, Jehova vzburcoval ducha perského krále Kýra, takže způsobil, aby celým jeho královstvím prošlo provolání, rovněž i písemně, jež říkalo: „Tak řekl perský král Kýros: ‚Všechna království země mi dal Jehova, Bůh nebes, a sám mě pověřil, abych mu vystavěl dům v Jeruzalémě, který je v Judovi. Kdokoli je mezi vámi ze všeho jeho lidu, Jehova, jeho Bůh, buď s ním. Ať tedy vyjde.‘“

Jeremiáš 25:12 nám říká, že 70 let skončí, až bude babylonský král volán k odpovědnosti, a 2. Paralipomenon 36:21 nám říká, že 70 let skončí, až začne vládnout perský král. Všechny publikace společnosti Strážná věž se shodují na tom, že rokem, kdy k tomu došlo, je rok 539 př. n. l. Takže i když přijmeme myšlenku, že země musela být úplně pustá a neobydlená po dobu 70 let, musíme stanovit rok vyhnanství do Babylonu na rok 609 př. n. l.. Je to jednoduchá aritmetika.

Přehlédli jsme snad něco? Existuje nějaké jiné místo v Písmu, které by nám pomohlo pochopit, proč Organizace neprovedla tuto změnu ve své chronologii? Koneckonců učení o roce 1914 je pro teologii Svědků tak zásadní naukou, jak jen může být. Označuje začátek Posledních dnů, výchozí bod pro měření generace z Matouše 24:34, základ pro víru, že pomazaní začali být kříšeni do nebe v roce 1918, a co je nanejvýš důležité, důvod, proč Vedoucí sbor tvrdí, že jejich božské jmenování věrným a rozvážným otrokem přišlo v roce 1919. Je nepochopitelné, že význam veršů Jeremiáše 25:12 a 2. Paralipomenon 36:21 zůstal posledních 100 let bez povšimnutí znalců Bible ústředí Strážné věže. Jistě musel existovat nějaký naléhavý biblický důvod, který je odvedl od roku 609 př. n. l. k roku 607 př. n. l..

Shodou okolností vlastním téměř kompletní knihovnu publikací Strážné věže, která sahá až do počátku založení Společnosti. Vyhledání Jeremiáše 25:12 v referenčních dílech pomocí programu JW Library mi poskytlo odkazy sahající až do roku 1933 – téměř sto let vydaných publikací! Prohledávání všech těchto publikací, kdekoli byl Jeremiáš 25:12 zmíněn, přineslo jediné – ano, správně, pouze jediné – vysvětlení, proč se tento verš nepoužívá k určení roku 609 př. n. l. jako počátečního roku pro výpočet roku 1914. Tady to je, z knihy Celé Písmo je inspirováno Bohem a je prospěšné:

Závěrečné verše Druhé Paralipomenon (36:17–23) nezvratně dokazují splnění Jeremjáše 25:12 a kromě toho ukazují, že se musí počítat plných 70 let od naprostého zpustošení země k obnovení Jehovova uctívání v Jeruzalémě v roce 537 př. n. l. Toto zpustošení tedy začíná v roce 607 př. n. l. — Jer. 29:10; 2. Král. 25:1–26; Ezra 3:1–6.¹⁵⁹

To je vše! Za téměř 100 let publikování informací o roce 1914 je toto jediný pokus o vysvětlení, proč Jeremiáš 25:12 neposkytuje podklad pro počátek počítání od roku 539 př. n. l.. Tvrdí se tam, že 2. Paralipomenon 36,17-23 poskytuje „přesvědčivý důkaz“, ale všimněte si, že se nijak nesnaží odhalit, jaký přesvědčivý důkaz to je. Právě jsme si přečetli 2. knihu Paralipomenon a v ní se nepíše nic o „obnovení uctívání Jehovy v Jeruzalémě v roce 537 př. n. l.“. Jasně však uvádí, že 70 let končí nástupem perského krále na trůn, k němuž došlo v roce 539 př. n. l.. Jediný „přesvědčivý důkaz“, který poskytuje, je tedy ten, že začátek 70 let by měl být v roce 609 př. n. l., nikoliv 607 př. n. l.

Proč by to před vámi tajili?

Společnost Strážná věž zdědila svůj výklad Daniela 4 od Nelsona Barboura, který jej získal od Williama Millera.¹⁶⁰ Vypuknutí první světové války, které přišlo během několika měsíců v době předpovězené C. T. Russellem v Sionské Strážné věži, dalo obrovský impuls rodícímu se hnutí Badatelů Bible – impuls, který Rutherford rychle využil svou kampaní „Miliony nyní žijících nikdy nezemřou“.¹⁶¹

Od té doby až do dnešních dnů jsou svědkové Jehovovi jedním z největších a nejviditelnějších hnutí adventního (apokalyptického) druhu a za svou setrvalou sílu vděčí především shodě jejich předpovědi roku 1914 s vypuknutím první světové války. Kdyby se to nyní změnilo a naznačovalo se, že se celou dobu mýlili, byť jen o pouhé dva roky, jistě by to podkopalo nejen tuto základní doktrínu jejich teologického systému, ale také by to zpochybnilo základ tvrzení, že Vedoucí sbor byl v roce 1919 jmenován Ježíšem Kristem.

Jak závažné je toto selhání při odhalování pravdy? Jak by se náš Pán Ježíš díval na tento úmyslný akt zatajování?

Když Ananiáš a Safira zatajili pravdu o částce, kterou obdrželi za prodej pozemku, který vlastnili, a tvrdili, že celou částku věnovali tehdy vznikajícímu křesťanskému společenství, Bůh je oba usmrtil. Ačkoli jejich hřích ve skutečnosti nikomu neublížil, Pán ukázal, jak se dívá na lháře.

Ve Zjevení 22:15 se dozvídáme, že lhářům a těm, kdo je podporují, je odepřen život. Co tedy můžeme říci o skupině lidí, kteří se domnívají, že mohou vést miliony křesťanů a vyučují je z pozice jediného Boží komunikačního prostředku, když se dozvídáme, že své stádo už více než sto let manipulují lžemi?

Jak jsem řekl na začátku této kapitoly, problém není v tom, že rok 607 př. n. l. je špatným datem. Problém je v tom, že věděli, že je špatné, a toto poznání před svědky Jehovovými tajili.

Je Vedoucí sbor skutečně vinen ze lži?

Ve vysílání broadcastingu z listopadu 2016¹⁶² na JW.org Gerrit Lösch z Vedoucího sboru vysvětluje posluchačům, co přesně je lež. Zde je několik klíčových výňatků z této rozmluvy:

Lež je nepravdivé tvrzení, které je záměrně vydáváno za pravdivé. Lživé tvrzení. Lež je opakem pravdy. Lhaní znamená říkat něco nepravdivého osobě, která má právo znát o věci pravdu. Existuje však také něco, čemu se říká polopravda. Bible křesťanům říká, aby k sobě byli upřímní.

Je tedy třeba, abychom spolu mluvili otevřeně a upřímně a nezamlčovali kousky informací, které by mohly změnit vnímání posluchače nebo ho uvést v omyl.

Protože Jehova nenávidí lháře, měli bychom se vyhýbat všem lžím, nejen velkým nebo zlomyslným lžím.

Myslím, že s jeho definicí můžeme všichni souhlasit. Samozřejmě, aby se jednalo o lež, musí být předem známo, že člověk mluví nepravdu. Jedna věc je nevědomě se mýlit v nějakém přesvědčení a zcela jiná věc je být si vědom toho, že se člověk mýlí, a přesto pokračovat ve vyučování falešné doktríny. To říká Gerrit Lösch, ve stejném vysílání broadcastingu, o náboženstvích, která lžou.

Pak jsou tu náboženské lži. Jestliže je Satan nazýván otcem lži, pak lze Velký Babylon, celosvětovou říši falešných náboženství, nazvat matkou lži. Jednotlivá falešná náboženství lze nazvat dcerami lži.

Gerrit nám říká, že vědomé vyučování lži by z jakéhokoli náboženství učinilo falešné náboženství a podle jeho vlastních slov by z náboženství učinilo „dceru Velkého Babylóna“. To vše říká bez náznaku ironie ve svém hlase. Copak si neuvědomuje, že přesně to Organizace udělala v souvislosti s rokem 607 př. n. l.? Mějte prosím na paměti, že se nejedná o žádnou banální záležitost. Zde je to, co říká jeden učenec o významu roku 607 př. n. l. pro teologii Strážné věže:

Zkoumání důkazů ukazuje, že to tvoří samotný základ pro tvrzení a poselství tohoto hnutí.

Společnost Strážná věž tvrdí, že je „jediným Božím prostředkem“ a „mluvčím“ na zemi. Shrneme-li její nejcharakterističtější učení: tvrdí, že Boží království bylo v nebi ustanoveno v roce 1914, že v tomto roce začaly „poslední dny“, že se Kristus v té době neviditelně vrátil, aby „zkontroloval“ křesťanské denominace, a že nakonec všechny zavrhl s výjimkou společnosti Strážná věž a jejích spolupracovníků, které v roce 1919 ustanovil svým jediným „nástrojem“ na zemi.

Přibližně sedmdesát let Společnost využívala Ježíšova slova v Matoušově evangeliu 24:34 o „této generaci“, aby jasně a neústupně učila, že generace roku 1914 rozhodně nepomine, dokud nenastane definitivní konec v „Armagedonské bitvě“, kdy budou všichni žijící lidé kromě aktivních členů Organizace Strážná věž navždy zničeni. Tisíce svědků Jehovových z „generace 1914“ plně očekávaly, že se dožijí a přežijí tento soudný den a pak budou navždy žít v pozemském ráji.¹⁶³

Tato zmínka pochází z knihy švédského svědka Jehovova Carla Olofa Jonssona, který byl v roce 1968 při kazatelské činnosti vyzván, aby předložil důkaz pro stanovisko Společnosti k roku 607 př. n. l. jako roku židovského vyhnanství do Babylonu. Protože byl milovníkem pravdy a byl si jistý, že teologie Organizace je pevná, pustil se do výzkumu, který trval mnoho let – výzkumu, který nakonec vedl k závěru, že stanovisko Strážné věže k roku 607 př. n. l. je mylné.

Carl vycházel ze stejného předpokladu jako mnozí z nás v té době, že Organizace je jediné pravé náboženství a že svědkové Jehovovi se od ostatních náboženství liší tím, že ochotně změní jakékoli chápání nauky, pokud se ukáže, že je nesprávné, a pokud Písmo odhalí správné porozumění.

Publikace často ukazovaly, jak se jiná náboženství vypořádávají s těmi, kteří nebojácně mluví pravdu. Například katolická církev měla španělskou inkvizici, která trvala šest století. My jsme však věřili, že Svědkové jako milovníci pravdy jsou jiní. Pouze zlí lidé propagující lež by útočili na ty, kdo mluví pravdu, protože nemají jinou obranu. Názorný příklad pochází z prvního století, kdy farizeové a náboženští vůdci museli napadat a pronásledovat Ježíše Krista a jeho následovníky ve snaze umlčet je, aby nemluvili pravdu.

Bohužel bratr Carl Olof Jonsson zjistil, že v tomto, stejně jako v mnoha dalších věcech, se Organizace svědků Jehovových nijak neliší od náboženstvích křesťanstva, která běžně odsuzuje.

Své poznatky předložil v roce 1977 Vedoucímu sboru. Požadovali po něm, aby svůj výzkum odvolal a popřel, což nemohl udělat. V důsledku toho byl očerněn a nakonec vyloučen ze společenství.

V roce 1983 Carl publikoval svá zjištění v knize The Gentile Times Reconsidered (Časy Pohanů Přehodnoceny), která se v současné době dočkala již čtvrtého vydání, vyšla v nakladatelství Hart Publishers a je dostupná na Amazonu. Pokud máte zájem pochopit fakta týkající se kontroverzí roku 607 př. n. l., vřele vám doporučuji si tuto publikaci opatřit.

Gerrit Lösch říká, že „je třeba spolu mluvit otevřeně a upřímně, nezatajovat střípky informací, které by mohly změnit vnímání posluchače nebo ho uvést v omyl“. Nicméně Vedoucí sbor se těmito slovy neřídí. Svědkové nesmějí číst knihy, které nesouhlasí s teologií Svědků. Svědek, který by byl přistižen při četbě knihy jako Časy Pohanů Přehodnoceny, by byl obviněn ze stýkání se s odpadlíky, obtěžován staršími a hrozilo by mu vyloučení ze společenství.

Podle vlastní definice Gerrita Lösche je takové chování chováním lháře. Vedoucí sbor, který zastupuje, záměrně vydává za pravdu něco, o čem ví, že je nepravdivé, a „zamlčuje kousky informací, které by mohly změnit vnímání posluchače nebo ho uvést v omyl“.

Zoufalá snaha bránit doktrínu roku 607

V posledním desetiletí dvacátého století začal „informační věk“. Se vznikem celosvětové sítě World Wide Web v roce 1989 se stalo pro každého jednotlivce možné zveřejňovat informace, k nimž mají okamžitý přístup miliony lidí. Od vynálezu knihtisku nepředstavovala technologie takovou výzvu pro pevnou moc, kterou měli náboženští vůdci tradičně nad svými stády. (Vzpomínám si, jak jsem během jednoho shromáždění seděl v sále Království a pomocí iPadu jsem si ověřoval fakta, která se vyučovala na studiu Strážné věže).

Vedoucí sbor si musel tuto hrozbu pro svou autoritu uvědomit brzy, protože jsme v časopisech a prostřednictvím dopisů radám starších neustále dostávali upozornění na „nebezpečí internetu“. Odpor k čemukoli, co souviselo s internetem, byl tak velký, že pro mnohé z nás bylo šokem, když jsme se dozvěděli, že Vedoucí sbor zřídil své vlastní webové stránky, které se nyní nazývají JW.org. Jsem si jistý, že se jen řídili příslovím „Když je nemůžeš porazit, přidej se k nim“.

Přesto pokračovalo napomínání, abychom se vyhýbali sociálním médiím a jakýmkoli jiným zdrojům informací mimo oficiální webové stránky Organizace. Není divu, že takové snahy selhaly. Bratři a sestry začali slýchat a číst o problémech s dlouho zažitými přesvědčeními, jako je například platnost roku 607 př. n. l..

Velmi pravděpodobně to bude důvod, proč Organizace v roce 2011 vydala dvoudílný článek s názvem „Kdy byl starověký Jeruzalém zničen“, počínaje vydáním Strážné věže pro veřejnost z 1. října.¹⁶⁴ Vzpomínám si, jak jsem tuto sérii článků četl a věřil, že poskytuje věrohodné důkazy na podporu tvrzení Organizace, že rok 607 př. n. l. byl rokem, kdy byl Jeruzalém zničen babylonským vojskem pod vedením krále Nebukadnecara. Neměl jsem důvod o tomto datu pochybovat a v té době jsem ještě věřil v poctivost vedení Společnosti. Nedlouho poté začalo mé vlastní zkoumání nauky roku 1914, které jsem však zaměřil na biblický základ této nauky, nikoli na historickou přesnost datování.

Pokorná sestra odhaluje lež o roku 607 př. n. l.

Na dovolené v roce 2016 jsme se s mou zesnulou ženou Retou setkali s dobrou přítelkyní¹⁶⁵, kterou jsme léta neviděli. Přirozeně jsme využili příležitost a podělili se o nově nabyté poznatky o lživosti učení roku 1914. Tato přítelkyně byla zpočátku pochopitelně na pochybách, ale má otevřenou mysl, a tak si vyslechla, co jsme jí chtěli říci. Obával jsem se, že naše upřímnost by mohla ukončit trvalé a cenné přátelství, protože mé dřívější snahy podělit se o pravdu s přáteli – Svědky téměř vždy vyústily v něco, co by se dalo nazvat lehkou formou stranění se. Tehdy jsem ještě nevěděl, že naše dobrá přítelkyně má vlastnost, která se zdá být v dnešní době stále vzácnější: lásku k pravdě. Stejně jako Berojští v Pavlově době podrobila naše slova zkoušce.

Datování výpočtu roku 1914 pro ni bylo dobrým výchozím bodem, a tak se rozhodla prozkoumat nejnovější „důkazy“ předložené publikacemi.

Než budu pokračovat, měl bych nyní objasnit, že tato křesťanka není absolventkou univerzity. Není držitelkou žádného vědeckého titulu. Většina svědků Jehovových by při pohledu na ni viděla jen průměrnou sborovou zvěstovatelku. Označili by ji jako pokornou sestru, nic víc. Ona taková je, i když její pokora je z těch, kterých si Bůh váží. Kromě toho má ale také bystrou inteligenci a odhodlání, které hledače pravdy vede k tomu, aby se dopátrali faktů. Proto se rozhodla vypořádat s argumentací společnosti Strážná věž pomocí stejných odkazů, které v říjnovém a listopadovém vydání Strážné věže pro veřejnost z roku 2011 používá Organizace k obhajobě stanoviska ohledně datování roku 607 př. n. l.. Pokud byl rok vyhnanství skutečně 587 př. n. l., jak tvrdí téměř všichni odborníci, pak se Svědkové mýlí o 20 let a měli by hlásat rok 1934 jako rok Kristovy neviditelné přítomnosti.

Místo aby přiznali, že se mýlili, pokusil se Vedoucí sbor zdiskreditovat nezvratné důkazy archeologie. Udělali to nevědomky? Domnívám se, že po přezkoumání důkazů, které naše přítelkyně odhalila, byste museli být velmi naivní, abyste si neuvědomili, že tyto dva články Strážné věže byly napsány s přímým úmyslem uvést stádo v omyl a ochránit autoritu Vedoucího sboru.

Naše přítelkyně se dozvěděla, že se čísla Strážné věže z října a listopadu 2011 pokoušejí podkopat důkazy archeologických záznamů tím, že zpochybňují datování rodu babylonských králů a také tím, že zpochybňují integritu astronomických záznamů ze starověkého Babylonu, které v obou případech stanovují rok 587 př. n. l. jako datum židovského exilu.

Následující text je výsledkem jejího bádání.

Záznamy králů: Dvacetiletí, které nikdy neexistovalo

Aby nauka o roku 607 př. n. l. fungovala, musí Organizace najít způsob, jak do záznamu babylonských králů přidat 20 let. Jejich tvrzení spočívá v tom, že tyto roky existují, ale v záznamu archeologických nálezů chybí. Aby zdiskreditovala to, co archeologové a historikové zjistili, společnost Strážná věž tvrdí:

…proč se mnoho autorit drží data 587 př. n. l.? Opírají se o dva zdroje informací: spisy klasických historiků a Ptolemaiův kánon.¹⁶⁶

To prostě není pravda. Ve skutečnosti, s použitím stejných zdrojů, které článek ve Strážné věži uvádí ve své bibliografii, se naše přítelkyně dozvěděla, že odborníci se opírají doslova o desítky tisíc novobabylonských písemných dokumentů zachovaných na hliněných tabulkách, které se nacházejí v Britském muzeu a mnoha dalších muzeích po celém světě. Tyto historické dokumenty byly odborníky pečlivě přeloženy, poté vzájemně porovnány a následně spojeny jako dílky skládačky, do kompletního chronologického obrazu. Komplexní studium těchto dokumentů představuje nejsilnější důkaz, protože údaje pocházejí z původních zdrojů, od lidí, kteří v novobabylonské éře skutečně žili. Jinými slovy, byli to očití svědkové.

Babyloňané byli doslova puntičkářští v zaznamenávání všedních každodenních činností, jako jsou sňatky, nákupy, pořizování pozemků atd. Tyto dokumenty také datovali podle panovnického roku a jména aktuálního krále. Archeologové také zjistili, že Babylóňané vedli ohromné množství obchodních dokladů a právních záznamů, čímž bezděčně zaznamenávali chronologickou stopu každého vládnoucího krále v novobabylonské éře.

Těchto dokumentů je započítáno tolik, že když se seřadí za sebou, vychází průměrná četnost jeden dokument na každých několik dní. Nemluvíme o časových úsecích v týdnech, měsících nebo letech. Doslova na každý týden tak mají odborníci k dispozici dokumenty, na nichž je uvedeno jméno babylonského krále a číslovaný rok jeho vlády. Archeologové mají zaznamenanou kompletně celou novobabylonskou éru a to na základě přímých důkazů.

Vzhledem k váze těchto chronologicky seřazených přímých důkazů by bylo nemožné, aby se 20 let jen tak ztratilo!

Proto je výše uvedené tvrzení v článku Strážné věže nepravdivé. Vyžaduje od nás, abychom bez jakéhokoli důkazu přijali, že tito archeologové ignorují všechny důkazy, které tak usilovně shromažďovali, ve prospěch „spisů klasických historiků a Ptolemaiova kánonu“.

Podstrčený Argument (Strawman argument)

Jeden z klasických logických klamů je známý jako argument slaměného panáka. Spočívá v tom, že uvedete nepravdivé tvrzení o tom, co má váš oponent skutečně na mysli, abyste následně mohli ukázat, jak ho porážíte. Jinými slovy, zcela zkreslíte jeho argumentaci, argumentujete proti něčemu, co vůbec netvrdil, a tak se zdá, že jste vyšli jako vítěz. Vaším cílem není přesvědčit oponenta, že se mýlí. Kdyby to bylo vaším cílem, nepouštěl byste se do lsti v podobě argumentace slaměným panákem. Ne, vaším cílem je vypadat, že máte pravdu, zatímco před všemi přihlížejícími skrýváte skutečnou povahu argumentu vašeho oponenta. V podstatě používáte slaměný argument, abyste ostatní uvedli v omyl, když se nemůžete opřít o pravdu, která by podpořila vaše učení nebo přesvědčení.

Jak smutné je vidět, že se publikace Strážné věže stále vracejí k této nepoctivé technice. Jeden z příkladů jejího použití najdeme v tomto článku Strážné věže z 1. října 2011. Na straně 31 autor používá grafický obrázek (viz obrázek 13), aby vytvořil právě takovýto slaměný argument.

Obrázek 13. Rámeček „Rychlé shrnutí“ z článku Strážná věž z 1. října 2011.

Toto „Rychlé shrnutí“ začíná konstatováním něčeho, co je pravda:

Světští historikové obvykle tvrdí, že Jeruzalém byl zničen v roce 587 př. n. l.

Mluvím-li jako bývalý dlouholetý starší, vím, že světský (sekulární) je pro svědky Jehovovy zatížený termín. Je to synonymum pro světácký a v myslích Svědků okamžitě vyvolává představu, že údaje jsou podezřelé, protože pocházejí ze „Satanova světa“. Tato zaujatost nahrává jejich dalšímu tvrzení, které je už nepravdivé:

Biblická chronologie důrazně naznačuje, že ke zničení došlo v roce 607 př. n. l.

Ne, nenaznačuje. Ve skutečnosti nám Bible neuvádí vůbec žádná data. Poukazuje pouze na 19. rok Nebukadnecarovy vlády a uvádí, že období podrobení trvá 70 let. Při hledání výchozího data se musíme spolehnout na sekulární výzkum, nikoli na Bibli.

Již jsme ukázali, že třetí tvrzení není pravdivé. Sekulární historici nepoužívají spisy klasických historiků ani Ptolemaiův kánon jako primární zdroj výzkumu. Místo toho vyvozují závěry na základě faktických dat získaných z tisíců vykopaných hliněných tabulek. To je podstata argumentu slaměného panáka, který používá Organizace.

Organizace potřebuje najít důvod, který by podpořil její tvrzení, že v historických záznamech o babylonských králích chybí přibližně 20 let, ale bohužel tisíce nalezených hliněných tabulek jim neposkytují důkazy, které potřebují k podpoře svého data 607 př. n. l.

Všimněte si, jak Organizace nejprve uznává toto množství nezpochybnitelných dat, která stanovují přesný rok zničení Jeruzaléma, a pak se je snaží všechna odmítnout nepodloženou domněnkou:

Tabulky s hospodářskými záznamy pokrývají všechny roky, které jsou běžně zahrnované do období novobabylónských králů. Když se vládní roky těchto králů sečtou a počítá se zpětně od posledního novobabylónského krále Nabonida, datum zničení Jeruzaléma vychází na rok 587 př. n. l. Tato metoda by však byla spolehlivá pouze v případě, že byl každý král vystřídán svým nástupcem v témže roce, aniž by mezitím vládl jiný panovník.“¹⁶⁷

Zvýrazněná věta vnáší pochybnost do nálezů světových archeologů, ale nepředkládá žádné důkazy, které by ji podpořily. Máme se domnívat, že Organizace svědků Jehovových odhalila dosud neznámé překryvy a mezery v panovnických letech, které nesčetní zasvěcení historikové a archeologové přehlédli?

Tyto tisíce klínopisných tabulek jsou primárními prameny. Navzdory občasným písařským nebo překladatelským chybám, nepravidelnostem nebo ztraceným drobnostem jsou souhrnným souborem představující nenapadnutelně propojený a soudržný obraz. Primární dokumenty představují nestranný důkaz, protože nemají vlastní agendu. Nelze je ovlivnit ani podplatit. Existují pouze jako nestranný svědek, který odpovídá na otázky, aniž by pronesl jediné slovo.

Aby jejich doktrína fungovala, vyžadují výpočty Organizace, aby v novobabylonské éře existovala dvacetiletá mezera, kterou jednoduše nelze vysvětlit.

Věděli jste, že publikace Strážné věže skutečně zveřejnily přijaté roky vlády novobabylonských králů, aniž by je jakkoli zpochybnily? Tato dvojznačnost byla zřejmě učiněna nevědomky. Z údajů zde uvedených můžete vyvodit vlastní závěry.

Počítáme-li zpětně od roku 539 př. n. l., kdy byl Babylon zničen – což je datum, na kterém se shodují jak archeologové, tak svědkové Jehovovi -, máme Nabonida, který vládl 17 let od roku 556 do roku 539 př. n. l.¹⁶⁸

Nabonidus následoval po Labaši-Mardukovi, který vládl pouze 9 měsíců od roku 557 př. n. l. Byl jmenován svým otcem Neriglisarem, který vládl 4 roky od roku 561 do roku 557 př. n. l. poté, co zavraždil Evil-merodacha, který vládl 2 roky od roku 563 do roku 561 př. n. l.¹⁶⁹

Nebukadnecar vládl 43 let.¹⁷⁰

Sečteme-li tyto roky, dostaneme jako počáteční rok Nebukadnecarovy vlády rok 606 př. n. l.

| Král | Období vlády | Délka vlády | Království
| ---- | --------------- | ------- |
| Nabonidus | 556-539 př. n. l. | 17 let |
| Labashi-Marduk | 557-556 př. n. l. | 9 měsíců |
| Neriglissar | 561-557 př. n. l. | 4 roky |
| Evil-merodach | 563-561 př. n. l. | 2 roky |
| Nebukadnecar | 563-606 př. n. l. | 43 let |

Všechny tyto údaje jsou převzaty přímo z publikací Strážné věže.

Podle Bible byly jeruzalémské hradby prolomeny v 18. roce Nabukadnezarovy vlády a zničeny v 19. roce jeho vlády.

A v pátém měsíci, sedmý den měsíce, což je v devatenáctém roce krále Nebukadnecara, babylónského krále, přišel do Jeruzaléma velitel tělesné stráže Nebuzaradan, sluha babylónského krále. A přistoupil k tomu, aby spálil Jehovův dům a králův dům a všechny jeruzalémské domy; a dům každého velkého muže spálil ohněm. (2. Královská 25:8, 9)

Připočteme-li tedy k počátku Nebukadnecarovy vlády 19 let, tedy údaj převzatý z publikací Strážné věže, počínaje rokem 606 př. n. l., dostaneme rok 587 př. n. l., což je přesně to, na čem se shodují všichni odborníci!

Použitím svých vlastních zveřejněných údajů tak Organizace nevědomky popřela své vlastní dogma, podle něhož je rok 607 př. n. l. datem zničení Jeruzaléma.

Nikdy však nedovolí, aby fakta stála v cestě důležité doktríně, ignorují matematiku a v knize Hlubší pochopení Písem svévolně lžou a mění letopočty Nebukadnecarovy vlády tak, aby začínaly rokem 624 př. n. l:

Druhý panovník Novobabylónské říše, syn Nabopalasara a otec Avíl-Marduka (Evil-merodaka), který po něm nastoupil na trůn. Nebukadnecar panoval jako král 43 let (624–582 př. n. l.).¹⁷¹

Ignorování matematických a historických důkazů ve prospěch osobní interpretace Písma není cestou k pravdě.

Jak toto Organizace obchází? Kde nachází chybějících 19 let, aby posunuli začátek Nebukadnecarovy vlády na rok 624 př. n. l., aby jim vyšlo zničení Jeruzaléma v roce 607 př. n. l.?

Nemohou chybějících 19 let najít, a tak jednoduše naznačují, že tam někde musí být, a spoléhají na důvěru řadových svědků Jehovových, že se nebudou důkazy zabývat příliš hluboko.

Astronomický záznam: Skutečně, pravda je ve hvězdách!

VAT 4956 je číslo přidělené konkrétní hliněné tabulce, která popisuje astronomické údaje vztahující se k 37. roku Nebukadnesarovy vlády.

Obrázek 14. VAT 4956.

Babyloňané byli odborníky na astronomii. Po mnoho staletí zaznamenávali přesné pohyby planet, Slunce a Měsíce včetně zatmění. Kombinace těchto planetárních pozic je uzamkla do absolutní časové osy, kterou můžeme s vysokou přesností zpětně sledovat.

Každá kombinace je stejně jedinečná jako otisk lidského prstu nebo číslo losu v loterii.

Jak přesné je načasování oběžných drah planet? Jsou tak přesné a předvídatelné, že vědci dokázali vytvořit počítačové algoritmy, které nám umožní přesně zjistit, kde se která planeta sluneční soustavy nacházela v kterémkoli okamžiku zaznamenané historie. Dokonce existuje vynikající aplikace, kterou si můžete stáhnout a spustit ve svém chytrém telefonu nebo tabletu s názvem SkySafari 6 Plus, která je k dispozici na webu nebo v obchodech Apple a Android. S její pomocí si můžete přesně prohlédnout, kde se konkrétní planeta popsaná na VAT 4956 nacházela na obloze v daný den, a zjistit, zda se polohy shodují. Pokud se shodují, je prokázáno, že údaje na VAT 4956 jsou přesné.

Doporučuji vám, abyste si ji sami stáhli a mohli si provést vlastní výzkum. Ujistěte se, že máte verzi aplikace Plus, protože levnější verze neumožňuje výpočty pro roky před Kristem.

To, co uvidíme, je pro doktrínu společnosti Strážná věž týkající se roku 607 př. n. l. natolik zničující, že se zdá, že jim nezbude nic jiného, než svou doktrinální interpretaci upravit. Astronomické údaje jednoznačně a přesvědčivě dokazují, že datum zničení Jeruzaléma je 587 př. n. l. – datum na kterém se shodují všichni archeologové – je ve skutečnosti pravé datum a datum 607 př. n. l. nikoli.

Jak jsme právě viděli, muži z Vedoucího sboru nejsou ochotni připustit, aby jednoznačné důkazy narušily jejich malý úhledný doktrinální rámec. Nicméně je těžké argumentovat proti faktům, která si průměrný Svědek dokáže potvrdit sám jen pomocí chytrého telefonu. Přesně to udělala naše pokorná sestra. Přesto se Strážná věž z listopadu 2011 (2. část článku) snaží ze všech sil přimět své čtenáře, aby důkazy odmítli. Všimněte si:

Kromě zmíněného zatmění je na tabulce popis 13 dalších pozorování Měsíce a 15 pozorování planet. Postavení Měsíce nebo planet je uváděno ve vztahu k určitým hvězdám či souhvězdím.¹⁷²

Jak uvidíme, planetární pozorování poskytují nezvratný důkaz, že rok 587 př. n. l. byl datem zničení Jeruzaléma. Vedoucí sbor proto musí tento důkaz nějak zdiskreditovat. Pokoušejí se o to pomocí poznámky pod čarou č. 18, jejíž část zní:

Klínopisný znak pro Měsíc je jasný a jednoznačný, ale některé znaky pro jednotlivé planety a jejich postavení jsou nejasné.¹⁷³

Toto vágní tvrzení má zasít pochybnosti o spolehlivosti dostupných údajů. Je to skutečně relevantní? Faktem je, že na tabulce VAT 4956 je babylonské znamení pro planetu Saturn známé a jasné. Na tom, co tento symbol představuje, není nic nejednoznačného ani pochybného. Představuje planetu Saturn.

Co nám poloha planety Saturn, popsaná babylonskými astronomy, říká o časovém průběhu událostí na Zemi?

Obrázek 15. Konstelace planet a Souhvězdí.

Podle překladu tabulky VAT 4956 se během 37. roku, 1. měsíce babylonského krále Nebukadnecara Saturn nacházel před Vlaštovkou. Vlaštovka je oblast noční oblohy, kterou dnes nazýváme Rybami. Noční obloha je rozdělena do 12 oblastí. Saturn na své dráze dlouhé 29,4 roku prochází všemi z nich.

To znamená, že Saturnu trvá 2,42 roku, než projde každým z 12 souhvězdí. Jakmile Saturn opustí souhvězdí Ryb, nevrátí se tam dříve než za dalších 27 let. Podle babylonských astronomů se Saturn nacházel v Rybách v Nebukadnecarově 37. roce, který archeologové stanovili na rok 568 př. n. l..

Spusťte náš program SkySafari Plus a nastavte čas a datum na pátek 22. dubna 568 př. n. l., 1:00 času, místo: Bagdád. Získáme obrázek, na kterém je planeta Saturn v souhvězdí Ryb (obrázek 16).

Obrázek 16. SkySafari Plus zobrazující Saturn v souhvězdí Ryb 22. dubna 568 př. n. l.

Zde máme astronomické údaje, potvrzující, že 37. rok Nebukadnecarovy vlády byl 568 př. n. l.. Proč je to důležité? Kvůli tomu, co nám Jeremiáš říká o zničení Jeruzaléma.

Jeremiáš 52:12 nám říká, že Jeruzalém byl zničen v 19. roce vlády babylonského krále Nebukadnecara. V 5. kapitole Jeremiáše se dozvídáme, že obléhání trvalo více než rok. Jeremiáš dostal vidění v 18. roce Nebukadnecarovy vlády, zatímco město bylo v obležení.¹⁷⁴ Pokud tedy můžeme s přesností stanovit 37. rok Nebukadnecarovy vlády, snadno odečtením dojdeme k roku obležení a zničení Jeruzaléma, který dopadá na rok 587 př. n. l..

Pokud byste do aplikace SkySafari zadali rok 588 př. n. l. jako 37. rok Nebukadnecara v souladu s tím, co učí Strážná věž, našli byste Saturn v Raku (latinsky Cancer). Aby se Saturn nacházel tam, kde ho pozorovali babylonští astronomové, musel by opustit Raka, projít Lvem, Pannou, Váhami, Štírem, Střelcem, Kozorohem a Vodnářem, než by se dostal do Ryb neboli Babylóňanům do Vlaštovky. To je devatenáctileté putování. Chybějící roky vůbec nechybí. Strážná věž má ten letopočet špatně! Ten letopočet má špatně, protože se spletl Russell, a Russell se spletl, protože přijal chronologii adventistického pastora Nelsona Barboura, a Barbour se spletl, protože odmítl výzkumy jiných a vymyslel si vlastní. To co tu máme, je omyl, který se stal asi před 200 lety a který stále mate svědky Jehovovy, kteří důvěřují učení lidí.

Skutečný problém, kterému čelíme

Existuje ale mnohem více důkazů, které lze posoudit. Zájemce bych opět odkázal na velmi odbornou práci Carla Olofa Jonssona The Gentile Times Reconsidered (Časy pohanů přehodnoceny).¹⁷⁵

Pokud si z těchto informací odnesete pouze to, že stanovisko Organizace o roku 607 př. n. l. jako datu babylonského vyhnanství je chybné, unikne vám podstata věci. Všichni jsme nedokonalí a všichni děláme chyby, a tak se každý může v něčem mýlit, dokonce i v něčem tak důležitém, jako je dogma o roku 1914. Podstata není v tom, že se mýlí. Jde o to, že věděli, že se mýlí, a neudělali nic, aby to napravili. Jde o to, že když věděli, že se mýlí, přesto pokračovali v prosazování této falešné nauky jako Boží pravdy; a tím, že vylučovali každého, kdo se pokusil zveřejnit skutečnou pravdu, jako to udělali s Carlem Olofem Jonssonem, tak záměrně hřešili.

Pokud stále chcete věřit, že to nevěděli a jednali pouze s nejlepšími úmysly, vezměte v úvahu skutečnost, že k odhalení těchto skutečností nebylo zapotřebí vědce z Harvardu, ale jen průměrného svědka Jehovova – sestry s láskou k pravdě a snahou ověřit si důkazy. No, možná ne průměrného svědka Jehovova, protože ochota být ušlechtile smýšlející jako dávní obyvatelé Beroje většině mých bývalých přátel a spolupracovníků v Organizaci bohužel chybí.¹⁷⁶

Když můj přítel dokázal zjistit pravdu, proč by totéž nemohli udělat ti lidé, kteří se tak hrdě prohlašují za zvláštní Boží prostředek komunikace? Neuvedl by je Boží duch do celé pravdy?¹⁷⁷ Nemají být snad věrným a rozvážným otrokem, který dává čeledi pokrm v pravý čas? Není jim tento pokrm podáván Ježíšem prostřednictvím svatého ducha?

Je očividné, že v krmení stáda biblickou pravdou žalostně selhali. Vedení Organizace dodnes pokračuje v prosazování svého výkladu časů pohanů a dělá vše pro to, aby stádo nemělo přístup k žádnému jinému zdroji informací. Kromě toho zastrašují každého, kdo se pokusí odhalit pravdu o této doktríně, výhrůžkami vyloučením ze společenství na základě falešného obvinění z odpadlictví.

Ve vidění apoštolu Janovi nás náš Pán Ježíš varuje:

Venku jsou psi, ti, kdo se zabývají spiritismem, ti, kdo se dopouští sexuální nemravnosti, vrazi, modláři a všichni, kdo milují lež a sami lžou. (Zjevení 22:15 PNS 2013)

Když něco milujeme, budeme to bránit. Organizace nadále hájí svou nauku o roku 1914 a pokračuje v jejím prosazování celosvětovým kázáním, přestože má dostatek důkazů o tom, že je falešná. Otázkou pro nás jako jednotlivce je, zda se budeme podílet na šíření tohoto falešného učení, této falešné dobré zprávy, této lži!

6

Kázání nesprávné naděje na záchranu

„I kdybychom však my nebo anděl z nebe vám snad oznamovali jako dobrou zprávu něco nad to, co jsme vám oznámili jako dobrou zprávu, ať je proklet.“ (Galaťanům 1:8)

Když svědkové Jehovovi stojí na ulici u svých vozíků s literaturou nebo chodí ve své službě od domu k domu, jakou dobrou zprávu vlastně nabízejí veřejnosti? A jakou naději na záchranu očekávají Svědkové sami pro sebe? Je zřejmé, že jejich naděje je silná, protože je motivuje k tomu, aby obětovali velkou část svého života a živobytí a věnovali se kazatelské činnosti i dalším časově náročným teokratickým¹⁷⁸ aktivitám. Mohu to říci bez obav z rozporu, protože jsem to prožil a moje situace a motivace byly typické pro běžného svědka Jehovova.

V mládí jsem chtěl jít na univerzitu, ale rozhodl jsem se to odmítnout, protože jsem byl veden k tomu, že Armagedon je za rohem. Místo toho, abych se věnoval kariéře, strávil jsem sedm let ranné dospělosti kázáním v Kolumbii v Jižní Americe. Když jsem se v 27 letech oženil, rozhodli jsme se s manželkou vzdát se založení rodiny, protože konec byl tak blízko. Chtěli jsme své děti vychovávat v Novém světě.

Více než čtyřicet let jsem prakticky každou sobotu ráno vstával, oblékl si oblek a kravatu a vyrazil do kazatelské služby. Myslel jsem si, že sloužím Bohu Jehovovi. Myslel jsem si, že se účastním na život zachraňující, celosvětové kazatelské kampani zvěstování Krále a jeho Království, která se už nikdy nebude opakovat. Myslel jsem si, že hlásám dobrou zprávu o záchraně.

Samozřejmě, kdybych opravdu kázal skutečnou dobrou zprávu o Kristově království, pak by všechny ty oběti byly oprávněné. Nyní však vím, že tomu tak nebylo, a to nejen proto, že nauka o Kristově přítomnosti roku 1914 je falešná. Na dobré zprávě, kterou hlásají svědkové Jehovovi, je něco mnohem horšího. Hlásají falešnou naději na záchranu.

Dobrá zpráva podle svědků Jehovových

Svědkové hlásají překroucenou dobrou zprávu o záchraně, která rozděluje naději na záchranu do dvou kategorií: První nadějí je nesmrtelný život v nebi. Ta je omezena na pouhých 144 000 pomazaných osob, z nichž většina již byla vybrána. Druhou nadějí, kterou má 99,9 % všech svědků Jehovových, je naděje, že budou prohlášeni za spravedlivé jako Boží přátelé, kteří budou žít na zemi, a to buď tím, že přežijí Armagedon, nebo tím, že budou vzkříšeni v Novém světě. Aby toho nebylo málo, toto Boží prohlášení za spravedlivého je podmíněné. Nezaručuje jim život, jako je tomu u pomazaných. Budou nadále hříšníky a musí pracovat na tom, aby se do konce tisícileté Kristovy vlády stali dokonalými.

Pokud jde o zbytek lidstva, tradičně existovaly podle teologie Strážné věže dvě možnosti: Pokud budou v době příchodu Armagedonu naživu, budou Bohem zničeni bez naděje na budoucí vzkříšení. Pokud zemřou před Armagedonem, budou pravděpodobně vzkříšeni během tisícileté vlády a budou mít možnost přijmout výhodu Kristovy výkupní oběti. Pokud tak neučiní, zemřou na celou věčnost.

V poslední době se zdá, že se objevuje nové světlo na téma, kdo z nespravedlivých bude vzkříšen. Ježíš to samozřejmě neříká, ale Vedoucí sbor cítí potřebu se k této záležitosti vyjádřit. V květnovém vydání studijního vydání Strážné věže z roku 2022 čteme:

Znamená to, že během tisícileté vlády budou vzkříšeni úplně všichni? Ne. Ti, kdo za svého života svévolně odmítli Jehovovi sloužit, vzkříšeni nebudou. Svoji příležitost promarnili a ukázali tak, že si nezaslouží žít v ráji na zemi. – Mat. 25:46; 2. Tes. 1:9; Zjev. 17:8; 20:15.¹⁷⁹

Takže pokud máš nevěřícího (tj. ne Svědka) partnera nebo rodiče či dítě, nedočkají se vzkříšení, protože „měli svou šanci“ a promarnili ji?!

Arogance „učenců“ Strážné věže se vyrovná pouze jejich neschopnosti vykládat Bibli!

Podpůrné texty, které v tomto odstavci citují, pouze dokazují, že někteří lidé sice zemřou na pořád, ale není pevně určeno, kdy se tak stane. Ještě horší je následující tvrzení: „Oni… dokázali, že nejsou hodni…“

Kdo přesně z nespravedlivých je toho hoden? Není to díky nezasloužené laskavosti (výraz Svědků) nebo milosrdenství, že nespravedliví dostanou šanci na věčný život?

Ať tak či onak, podle svědků Jehovových budou tři vzkříšení. Na jednom konci spektra bude vzkříšení spravedlivých k životu v nebi. Na druhém konci bude vzkříšení nespravedlivých k soudu. A mezi těmito dvěma vzkříšeními bude vzkříšení spravedlivých, ale ne k životu, pokud nebudou po tisíci letech posouzeni jako hodni; technicky vzato se tedy jedná o vzkříšení spravedlivých k soudu. Jak zvláštní koncept!

Zde je tato doktrína v kostce:

Jehova na základě Kristovy výkupní oběti prohlásil pomazané křesťany za spravedlivé jako své syny a jiné ovce za spravedlivé jako své přátele…¹⁸⁰

Bible samozřejmě neříká nic o vzkříšení křesťanů, které Bůh prohlásil za spravedlivé jako přátele a kteří jsou následně tisíc let souzeni, aby se ujistil, že zůstali spravedliví. Pojišťuje si snad Jehova svá rozhodnutí? Vidíte, jak mohou nepromyšlené eisegetické interpretace zesměšnit Boží milosrdenství?

Bible se samozřejmě o tomto prostředním nebo třetím vzkříšení Božích přátel nezmiňuje. Ve skutečnosti se nezmiňuje o třech typech vzkříšení, ale pouze o dvou.

A mám naději v Boha… že bude vzkříšení spravedlivých i nespravedlivých. (Sk 24:15)

Nedivte se tomu, protože přichází hodina, kdy ti všichni v pamětních hrobkách uslyší jeho hlas a vyjdou, ti, kdo činili dobré věci, ke vzkříšení života, ti, kdo prováděli podlé věci, ke vzkříšení soudu. (Jan 5:28, 29)

V Lukáši 12:32 Ježíš označuje své židovské učedníky jako „malé stádo“. Svědkové Jehovovi si tento termín přivlastnili a tvrdí, že se vztahuje na 144 000 pomazaných s nebeskou nadějí. Ježíš se o 144 000 nezmiňuje, když mluví o malém stádu. Bude trvat ještě asi 70 let, než Ježíš tuto cifru zjeví ve Zjevení Janovi.

U Jana 10:16 se Ježíš zmiňuje o pohanech, jako o „jiných ovcích“, kteří se později připojí k jeho židovským učedníkům a stanou se po ním jedním stádem. Vedoucí sbor si tento termín přivlastnil a označuje jím všechny svědky Jehovovy, kteří nepatří k pomazaným 144 000. Tito nemají nebeskou naději a nebudou vzkříšeni k životu.¹⁸¹

Následující tabulka znázorňuje základní rozdíly mezi oběma nadějemi na záchranu, které svědkové Jehovovi hlásají jako součást poselství dobré zprávy o Království.

Přehled rozdílů mezi „malým stádem“ a „jinými ovcemi“

Malé stádo | Jiné ovce
Nazýváni Božími dětmi. (Římanům 8:14,21) | Nazýváni Božími přáteli. (it-2 str. 383; w95 7/1 str. 15 odst. 5)
Jsou v nové smlouvě. (Lukáš 22:20) | Nejsou v Nové smlouvě. (w09 1/15 str. 29 odst. 16)
Mají Ježíše jako svého prostředníka. (1. Timoteovi 2:5, 6) | Ježíše není jejich prostředník. (it-2 str. 409)
Jsou vzkříšeni k nesmrtelnému životu. (Zjevení 20:4-6) | Zůstanou nedokonalí jako hříšníci až do konce tisíce let. (w85 10/15 str. 31; w51 5/15 str. 308)
Jsou znovuzrozeni. (Jan 3:3-5) | Nejsou znovuzrozeni. (w82 2/1 str. 26-29; w86 2/15 str. 14 odst. 16)
Přijímají symboly představujících Kristovo tělo a krev. (Lukáš 22:19; 1. Korinťanům 11:24,25) | Nepřijímají symboly představující Kristovo tělo a krev. (w09 1/15 str. 29 odst. 1. 16)
Budou vládnout s Ježíšem jako králové a kněží. (Zjevení 5:10; 20:4-6; 1. Korinťanům 4:8) | Budou žít jako poddaní pod Ježíšem a 144 000. (w12 3/15 str. 20 odst. 2)

Všimněte si, že zatímco u každé vlastnosti uvedené pro Malé stádo jsou uvedeny biblické odkazy, u vlastností uvedených v rámci třídy Jiných ovcí, tak jak ji definují svědkové Jehovovi, žádné biblické odkazy nejsou. Nejedná se o nedopatření. Jednoduše neexistují žádné jasné biblické odkazy, které by podporovaly ty prvky, o nichž se Svědkové učí, že charakterizují členy třídy Jiných ovcí.

Zde je otázka, která stojí za zvážení: Co když jsou Jiné ovce ve skutečnosti součástí Malého stáda? K tomu se dostaneme za chvíli.

Příliš vzdálený most

Zkoumání takových nauk, jako je překrývající se generace nebo neviditelná přítomnost Krista roku 1914, ve skutečnosti nemá vliv na naděje a sny běžného Svědka. Ne tak, jako když zpochybníte naději Jiných ovcí. Publikace po celá desetiletí předkládaly Svědkům krásné ilustrace zobrazující idylický život v Novém světě s hojností jídla a v radostném společenství. Děti jsou zobrazovány, jak v bezpečí dovádějí s divokými zvířaty. Vzkříšení jsou zobrazeni, jak se vracejí ke svým rodinám.

Je přirozené, že lidé, kteří byli těmito silnými a dojemnými obrazy syceni, se budou vzpínat při pomyšlení, že dobrá zpráva se netýká pozemské naděje. Stejně tak se budou vzpouzet při pomyšlení na odchod do nebe, což podle Svědků čeká jen pomazané. Zaleknou se při představě, že by už nikdy neuviděli své milované, protože podle učení Svědků, 144 000 lidí odejde do nebe a už se nikdy nevrátí. A co víc, průměrný Svědek se bude bránit naději, kterou mu Ježíš nabízí, protože byl vytrénován nesčetnými studijními články Strážné věže a proslovy k Památné slavnosti, aby se cítil nehodný být pomazán svatým duchem nebo znovuzrozen.

Pokud pociťuješ nějakou z takových úzkostí, chtěl bych tě požádat, abys ji prozatím odložil a pokračoval ve svém zkoumání toho, co je skutečnou nadějí, která je ti jako křesťanovi nabízena. Pokud se může Vedoucí sbor mýlit v tom, kdo jsou Jiné ovce, pak se může mýlit i ve všem ostatním.

Zde přichází na řadu důvěra. Musíme důvěřovat v dobrotu našeho nebeského Otce. Uvažujte o tomto verši z Písma:

Ale právě jak je napsáno: „Oko nevidělo a ucho neslyšelo ani v srdci člověka nevyvstaly věci, jež Bůh připravil těm, kdo ho milují.“ Nám je totiž Bůh zjevil prostřednictvím svého ducha, neboť duch zkoumá všechno, i hluboké Boží věci. (1. Korinťanům 2:9, 10)

Po tisíce let se věrní služebníci jako Abraham, Mojžíš a Daniel těšili na věci, které pro ně Bůh připravil, ale tyto věci byly mimo jejich představivost. Přesto věřili, že vše, co si dokážou představit, bude v úžasu překonáno skutečností, kterou pro ně Jehova připravil. Nyní tyto skutečnosti zjevil Ježíš prostřednictvím svatého ducha těm, které Bůh považuje za své děti. Nikdy si nemysleme, že by se odměna, kterou nám představila společnost Strážná věž, mohla byť jen přiblížit úžasné povaze naděje na záchranu, kterou „Bůh připravil pro ty, kdo ho milují“.

7

Kdo jsou „Jiné ovce“?

„A mám jiné ovce, které nejsou z tohoto ovčince; i ty musím přivést a budou naslouchat mému hlasu a stanou se jedním stádem jednoho pastýře.“ (Jan 10:16)

Podle mého názoru není v celé této knize žádné jiné téma, které by bylo tak důležité jako toto – nauka svědků Jehovových o Jiných ovcích ¹⁸². Mohu to říci s jistotou, protože špatné pochopení tohoto učení vám doslova zablokuje vstup do Božího království.

Shrňme si, co jsme se dosud naučili: svědkové Jehovovi hlásají, že nadějí, která je nyní poskytována všem lidem je, že Jehova Bůh je prohlásí za spravedlivé a za jednoho ze svých přátel. V tomto stavu přežiješ Armagedon, nebo pokud zemřeš dříve, než přijde, budeš vzkříšen do Nového světa. Pokud tuto nabídku nepřijmeš, Armagedon nepřežiješ. Pokud však zemřeš před Armagedonem, budeš přesto vzkříšen do Nového světa. V čem je to tedy pro tyto vzkříšené jiné?

Podle teologie Svědků budou spravedliví Boží přátelé vzkříšeni jako první a budou mít v Novém světě dozorčí postavení. To jim dává právo jako prvním získat všechny domy, vybraná místa k životu a zboží, které zbylo po Armagedonské bitvě. Svědkové, kteří Armagedon přežili, se spojí s těmi, kteří jsou součástí pozemského vzkříšení spravedlivých Božích přátel, aby nespravedlivé vzkříšené poučili o Bohu. Ať už jste však součástí pozemského vzkříšení spravedlivých nebo nespravedlivých, všichni budete stále nedokonalí (tj. hříšní) lidé a k dokonalosti teprve 1000 let spět. To je v kostce teologie Svědků, týkající se naděje dobré zprávy o záchraně, kterou hlásají ve své veřejné službě.

Když jsem na základě svého biblického bádání zjistil, že překrývající se generace je falešná nauka a že nauka o neviditelné přítomnosti Krista v roce 1914 je také falešná, začal jsem se zabývat naukou o Jiných ovcích. Protože jsem stále sloužil jako starší svědků Jehovových, začal jsem tím, že jsem použil program Watchtower Library¹⁸³ v naději, že se mi podaří najít nějaké vysvětlení založené na Písmu.

Když jsem do vyhledávacího pole Knihovny zadal „jiné ovce“ (s dvojitými uvozovkami), získal jsem jen v časopise Strážná věž více než 2 000 výsledků. Ale ve studijním vydání bible PNS se tento termín vyskytoval pouze jednou. Jak zvláštní!

Přemýšlej o tom. Podle společnosti Strážná věž má Bůh dvě skupiny věrných služebníků. První skupinu tvoří pomazaní křesťané, kteří jsou v Písmu mnohokrát nazýváni Božími dětmi. Druhá skupina výrazně převyšuje první skupinu v poměru asi 100:1. Pokud má Strážná věž pravdu, pak bychom očekávali, že této mnohem větší skupině bude v Písmu věnována stejná, ne-li větší pozornost. Přesto jediným místem v Písmu, které je v publikacích uvedeno, je následující jediná zašifrovaná zmínka.

A mám jiné ovce, které nejsou z tohoto ovčince; i ty musím přivést a budou naslouchat mému hlasu a stanou se jedním stádem jednoho pastýře. (Jan 10:16)

Nazývám to zašifrovanou zmínkou, protože Ježíš vlastně nedefinuje, koho má těmito pojmy „tohoto ovčince“ a „jiné ovce“ na mysli.

Důvěřivě jsem věřil učení Organizace o naději na záchranu Jiných ovcí, ale nikdy jsem se to nepokusil dokázat z Písma. Ostatně jsem si ani nemohl vzpomenout, že bych někdy toto téma podrobně studoval v nějakém studijním článku Strážné věže.

Obrátil jsem se tedy na indexy publikací Společnosti, které jsou dva: Index publikací 1986-2022 a Index publikací 1930-1985. Všechny důležité nauky svědků Jehovových byly důkladně vysvětleny ve studijních článcích, které se probírají na týdenním sborovém studiu Strážné věže, a ty jsou v indexech uvedeny v podrubrice pojednání. Pokud například vyhledáte témata jako „Boží Synové“, „Pomazaní křesťané“ nebo „Vzkříšení“, najdete v podrubrice pojednání více odkazů. Ty vždy poskytují nejúplnější a nejpodrobnější zpracování daného tématu.

Doktrína o Jiných ovcích je základním kamenem teologie Svědků, takže jsem očekával, že v podrubrice pojednání najdu řadu odkazů. Dovedete si představit mé překvapení, když jsem zjistil, že v indexu pro roky 1986 až 2022 podrubrika pojednání vůbec není. Jak je možné, že za více než 35 let vydávání publikací Strážné věže nepojednává o tomto nejdůležitějším učení ani jeden článek? Jak velmi zvláštní!

Neochvějně jsem přešel na starší index zahrnující roky 1930 až 1985. Z let, kdy jsem navštěvoval a také vedl týdenní studium Strážné věže, jsem věděl, že toto učení zavedl J. F. Rutherford v polovině 30. let 20. století. Např.:

V roce 1935 se ukázalo, že „velký zástup“ ze Zjevení 7:9–15 se skládá z ‚jiných ovcí‘, tedy z křesťanů s pozemskou nadějí, kteří se měli na světové scéně objevit v „posledních dnech“ a kteří jako skupina mají přežít Armagedon. (Jan 10:16; 2. Timoteovi 3:1; Zjevení 21:3, 4) Od té doby se kazatelská činnost zaměřila na shromažďování členů velkého zástupu. Zejména od roku 1966 se proto věřilo, že výběr křesťanů s nebeskou nadějí skončil v roce 1935. Zdálo se, že tomu odpovídala i další skutečnost. Téměř všichni, kdo byli pokřtěni po roce 1935, totiž mají pozemskou naději. Jestliže byl od té doby někdo povolán k nebeské naději, mělo se za to, že je pouze náhradou za pomazaného křesťana, který se prokázal jako nevěrný.¹⁸⁴

Když jsem tedy nahlédl do staršího indexu, který zahrnuje publikace z let 1930 až 1985, očekával jsem nějaký odkaz na onen článek z roku 1935. Tentokrát tam podrubrika pojednání byla, ale obsahovala pouze tři ubohé odkazy na diskusní články, z nichž žádný nebyl starší než z roku 1980.¹⁸⁵

Podivné a podivnější!

Podíval jsem se na tři uvedené odkazy v naději, že najdu nějaké texty z Písma, které by dokazovaly, že Jiné ovce z Jana 10:16 se vztahují na třídu nepomazaných křesťanů s pozemskou nadějí. Žádnou oporu v Bibli jsem však nenašel. Každý článek považoval Jiné ovce za něco již daného, již zavedeného. Stejně jako nemusíte dokazovat, že nebe je modré, Organizace zřejmě zastává názor, že nemusí dokazovat, že Jiné ovce jsou tím, za koho je označují.

Poté jsem si dal tu práci a vyhledal v publikacích každý výskyt výrazu „Jiné ovce“. Bylo to časově náročné a namáhavé, ale prošel jsem to a zjistil jsem, že ve všech případech se s Jinými ovcemi zachází jako s prokázaným faktem a pro tuto víru není poskytnuta žádná biblická opora. Jedná se tedy jednoznačně o biblicky nepodloženou nauku o záchraně. Kategoricky tímto termínem označují třídu svědků Jehovových s jinou nadějí, než jaká je nabízena Božím dětem. Je to jako bez ostychu říkat, že nebe je červené, a očekávat, že to prostě všichni přijmou.

Přesto jsem věděl, že ten článek pochází od Rutherforda z poloviny 30. let 20. století, a tak jsem ve svých výtiscích starých svazků Strážné věže hledal článek, který poprvé představil tuto nauku ovcím z řad svědků Jehovových. Proč nebyl tento článek zastoupen v publikaci Strážné věže index publikací 1930-1985?

Odpověď na tuto otázku mi byla jasná, když jsem konečně objevil článek, který vysvětloval údajný biblický základ tohoto učení. Je rozdělen do dvoudílného článku v číslech Strážné věže z 1. a 15. srpna 1934. Po jeho přečtení jsem si uvědomil, proč jej Organizace nezařadila do svého indexu. Celá interpretace – nezapomeňte, že jako Svědek na toto chápání upínáte svou naději na záchranu – není založena na jednoznačných biblických faktech, ale na řadě vymyšlených protiobrazných aplikacích, které jsou někdy tak bizarní, že napínají důvěřivost až do krajnosti. Aby sis na to mohl udělat vlastní názor, věnoval jsem podrobnému přehledu obou článků celou kapitolu. ¹⁸⁶

Než si však budeme plést hlavu s lidskými výklady a spekulacemi, nechme Bibli, aby mluvila sama za sebe. Když to uděláme, pro srovnání se také podíváme, co o tématu Jiné ovce říkají publikace společnosti Strážná věž. Důvodem, proč to děláme, je, že nám to poskytne vynikající případovou studii o kontrastu mezi eisegezí (vnucováním vlastního výkladu do Písma) a exegezí (necháváním Bible mluvit za sebe).

Zkoumání doktríny o Jiných ovcích

Začněme tím, že se pokusíme definovat dva pojmy z Jana 10:16, na nichž vše závisí: „tento ovčinec“ a „jiné ovce“. Chceme-li tomuto tématu porozumět, musíme k němu přistupovat bez jakýchkoli předsudků. Společnost Strážná věž si tento luxus nemůže dovolit, protože je od 30. let 20. století zatížena Rutherfordovým výkladem. Pojďme si to porovnat:

Eisegeze Strážné věže

K vysvětlení toho, kdo tvoří „tento ovčinec“, uvádí Strážná věž toto:

Se zavedením nového ovčince duchovního Izraele v den Letnic v roce 33 n. l. dřívější ovčinec pro přirozené Židy podle smlouvy Mojžíšova zákona zanikl, neboť splnil svůj účel. O tři a půl roku později přišlo obrácení, křest a pomazání duchem římského setníka Kornélia, jeho věřící rodiny a přátel v Cesareji. Tak byli neproselité, neobřezaní pohané uvedeni do ovčince, jehož „dveřmi“ je Ježíš Kristus. (Skutky, 10. kapitola) Tento ovčinec zahrnuje „Boží Izrael“, Izraelity podle Ducha neboli duchovní Izraelity. Lze o někom z nich – Židech či pohanech – říci, že „nejsou z tohoto ovčince“ – ovčince shromážděného podle novozákonního uspořádání? Jistě ne! – Galaťanům 6:16; Jan 10:16.¹⁸⁷

Když si vyhledáš všechny biblické verše citované v tomto odstavci, uvidíš, že neposkytují žádnou podporu pro myšlenku, že „tento ovčinec“ se vztahuje na všechny pomazané křesťany, jak Židy, tak pohany. Článek však obsahuje výmluvné přiznání. Organizace tvrdí, že v době, kdy náš Pán pronesl slova v Janovi 10:16, existovaly dva ovčince: jeden duchovního Izraele a druhý přirozených Židů. Je to však pravda? Duchovní Izrael vznikl až po vylití Ducha svatého o Letnicích, nikoliv dříve. V době, kdy Ježíš pronesl tato slova, tedy existoval pouze jeden ovčinec, izraelský národ.

Křesťanská exegeze

Zkusme to znovu, ale tentokrát necháme Bibli mluvit za sebe a zdržíme se vyvozování svévolných závěrů, které odpovídají nějaké náboženské teologii.

U Jana 10:16 Ježíš mluví pouze o dvou ovčincích nebo stádech: „tento ovčinec“ a „jiné ovce“. Tím, že Ježíš říká „tento ovčinec“, naznačuje, že tehdy šlo o ovčinec či stádo. Než se odvážíme vybočit z bezprostředního kontextu, položme si otázku: Ke komu mluvil? Odpověď se dozvíme hned o tři verše dále:

Kvůli těm slovům nastalo znovu mezi Židy rozdělení. Mnozí z nich říkali: „Má démona a je šílený. Proč mu nasloucháte?“ Jiní říkali: „To není řeč člověka posedlého démonem. Může snad démon otevřít oči slepých?“ (Jan 10:19-21)

Je zřejmé, že nešlo o soukromou diskusi s jeho důvěryhodnými učedníky, ale o veřejnou diskusi, které byli přítomni i jeho odpůrci. To je důležité mít na paměti.

Jak se Ježíš díval na své krajany, dokonce i na ty, kteří mu odporovali? Když posílal své apoštoly kázat, dal jim tyto pokyny:

Neodcházejte na cestu národů a nevstupujte do samaritánského města, ale místo toho choďte stále ke ztraceným ovcím izraelského domu. (Matouš 10:5, 6)

Při jiné příležitosti, když Ježíše požádala o pomoc pohanská žena, řekl jí:

Nebyl jsem vyslán k nikomu jinému než ke ztraceným ovcím izraelského domu. (Matouš 15:24)

Jeho posláním tedy bylo najít ztracené židovské ovce a přivést je do jeho vlastního stáda.

Vedoucí sbor provádí srovnání mezi „malým stádem“ z Lukáše 12:32 a „jinými ovcemi“ z Jana 10:16. To je však jen a pouze srovnání Strážné věže. Bible žádné takové srovnání neprovádí. Co tedy Ježíš myslel tím, že své nejbližší učedníky nazval „malým stádem“?

Vzhledem k tomu, že ovčinec Izraelského národa byl velký – v té době žily miliony Židů -, zatímco stádo jeho učedníků bylo maličké, hodí se, aby jim poskytl ujištění, které najdeme v Lukáši 12:32: „Neměj strach, malé stádo, protože váš Otec schválil, že vám dá království.“

Říkal jim, že navzdory dlouhé historii Izraele, navzdory jeho velkolepému chrámu a zavedeným náboženským tradicím, navzdory jeho Mojžíšově smlouvě o království, má být Boží království dáno nikoli Izraeli, ale jeho malému stádu učedníků. Potvrzuje to v Matoušovi 21:43, kde říká svým židovským odpůrcům: „Proto vám říkám: Boží království vám bude odňato a bude dáno národu, který nese jeho ovoce.“

S tímto vědomím máme základ pro pochopení toho, kdo jsou ty Jiné ovce.

Nezapomeňte, že Ježíš mluvil k Židům obecně, včetně odpůrců, kteří hledají jakoukoli příležitost, aby na něm našli chybu. Židé pohany pohrdali. Ježíš věděl, že s jeho smrtí dojde k zásadní změně. Výhradní smlouva, kterou Jehova Bůh uzavřel se Židy, měla zaniknout kvůli nevěrnosti a špatnosti izraelského národa – špatnosti, která dosáhla svého zenitu vraždou Božího Syna.¹⁸⁸ Brzy měla být uzavřena nová smlouva, která zahrne i pohany. Kdyby těm povýšeným židovským vůdcům odhalil, že je brzy nahradí lidé z pohanských národů, kterými opovrhovali, pokusili by se ho tehdy na místě ukamenovat. Proto svá slova formuloval nejasným jazykem.

Logickým závěrem tedy je, že Ježíš mluvil o pohanech jako o svých Jiných ovcích, které nepatřily do ovčince Izraele, ale které se nakonec stanou součástí jediného stáda pod vedením Krista.

Existuje pro takový závěr opora v Písmu? Hledáme ovce pocházející ze dvou ovčinců, které se dostanou pod jednoho pastýře a stanou se jedním stádem. Zamysleme se nad těmito třemi verši:

Nestydím se totiž za dobrou zprávu; je vskutku Boží mocí k záchraně pro každého, kdo má víru, nejprve pro Žida, a také pro Řeka. (Římanům 1:16)

Není totiž rozdíl mezi Židem a Řekem, neboť nade všemi je týž Pán, bohatý ke všem, kdo ho vzývají. (Římanům 10:12)

Není Žid ani Řek, není otrok ani svobodný, není muž ani žena, neboť všichni jste jedna osoba ve spojení s Kristem Ježíšem. Nadto, jestliže patříte Kristu, jste skutečně Abrahamovým semenem, dědici vzhledem k slibu. (Galaťanům 3:28, 29)

Z těchto veršů vidíme, že Ježíš odstranil rozdíl mezi Židem a pohanem a spojil je v jedno stádo, v kterém mají všichni podíl na nové smlouvě. Tuto skutečnost předpověděl Kaifáš, ne proto, že by byl mužem víry, ale kvůli svému postavení velekněze.

Ale jeden z nich, Kaifáš, který byl v tom roce veleknězem, jim řekl: „Nevíte vůbec nic a neuvažujete, že je k vašemu prospěchu, aby jeden člověk zemřel ve prospěch lidu, a ne aby byl celý národ zahuben.“ To však neřekl sám od sebe; protože však byl v tom roce veleknězem, prorokoval, že Ježíš byl určen, aby zemřel za národ, a ne pouze za národ, ale aby Boží děti, které jsou rozptýleny, také shromáždil v jedno. (Jan 11:49-52)

„Národ“ se vztahoval na Izrael, ale „Boží děti, které byly rozptýleny“, neznamenaly všechny pohany, nýbrž ty, kdo byli v nežidovském světě povoláni stát se Božími dětmi.

Rozluštění Jana 10:16

Z výše uvedených důkazů sami posuďte, které chápání dává největší smysl a je nejvíce v souladu se zbytkem Písma.

Přijali byste, že Jiné ovce jsou pohané, kteří byli přivedeni do křesťanského ovčince počínaje třemi a půl roku po Ježíšově smrti křtem římského setníka Kornélia a jeho rodiny?¹⁸⁹ Nebo se vám zdá pravděpodobnější, že Ježíš měl na mysli skupinu křesťanů, kteří se na světové scéně objeví až za dalších 1 900 let? Pokud se přidržíte druhého chápání, které prosazují publikace Společnosti, pak musíte vyřešit řadu ožehavých otázek.

Boží děti nebo pouzí přátelé

Jelikož Jiné ovce Svědků nejsou pomazaní, nelze je nazývat Božími dětmi. Strážná věž tedy jasně a jednoznačně prohlašuje, že Jiné ovce jsou prohlášeny za spravedlivé jako Boží přátelé.

A roku 1985 vyšlo najevo, že Jiné ovce jsou díky Ježíšově výkupní oběti prohlášeny za spravedlivé, za Boží přátele, kteří mohou doufat, že přežijí Armagedon.¹⁹⁰

Problém tohoto názoru spočívá v tom, že neexistují žádné verše v písmu, které by jej podpořily. Člověk by si mohl myslet něco jiného, když čte prohlášení, jako je v následující Strážné věži:

„Věci na zemi“ jsou Kristovy Jiné ovce, které mají naději žít věčně v pozemském ráji. I jim vyvolený otrok přináší spravedlivé postavení před Jehovou. „Vyprali svá roucha a vybílili je v Beránkově krvi“, což znamená, že mají víru v Kristovu výkupní oběť. Na základě toho je Jehova prohlašuje za spravedlivé. Nepřijímá je však za své duchovní syny, ale za své přátele a dává jim nádhernou vyhlídku na to, že přežijí ‚velké soužení‘. (Zj 7:9, 10, 14; Jak. 2:23)¹⁹¹

Jak víme, že „‚věci na zemi‘ jsou Kristovy Jiné ovce“? Jak víme, že jsou prohlášeny za spravedlivé jako Boží přátelé? Prozkoumejme uvedené texty z Písma – Zjevení 7:9, 10, 14 a Jakub 2:23 – které údajně podporují takovou nauku.

Potom jsem viděl, a pohleďme, velký zástup, který žádný člověk nemohl sečíst, ze všech národů a kmenů a lidí a jazyků, jak stojí před trůnem a před Beránkem, oblečený v bílá roucha; a v jejich rukou byly palmové ratolesti. A neustále volají silným hlasem a říkají: „Za záchranu vděčíme svému Bohu, který sedí na trůnu, a Beránkovi.“ (Zjevení 7:9, 10)

Ihned jsem mu tedy řekl: „Můj pane, ty to víš.“ A řekl mi: „To jsou ti, kdo vycházejí z velkého soužení a vyprali svá roucha a vybílili je v Beránkově krvi. (Zjevení 7:14)

…a splnil se text písma, který říká: „Abraham uvěřil Jehovovi a bylo mu to počítáno za spravedlnost“, a byl nazván „Jehovovým přítelem“. (Jakub 2:23)

Vidíte zde nějakou oporu pro to, co říkají v článku? Já ne. Abraham byl nazván Božím přítelem, ale Abraham nebyl křesťan!

Zdá se, že Vedoucí sbor spoléhá na důvěřivost Svědků a na to, že jen zřídkakdy kritickým okem vyhledávají takzvané potvrzující biblické citace.

Nedostatek biblických důkazů vede k jedinému závěru: Neexistuje žádný důvod nazývat Jiné ovce Božími přáteli.

Zadáte-li do programu Watchtower Library heslo „Boží přátelé“, zjistíte, že v Bibli nejsou žádné takové verše. Naproti tomu zadáte-li do něj „Boží děti“ a „Boží synové“ (a jejich tvary v různých pádech), získáte v křesťanských Písmech opravdu mnoho nalezených veršů – což je dostatečný důkaz, že křesťané jsou právem označováni jako Boží děti.

Kromě toho, je snad v těchto následujících slovech obsažen nějaký náznak exkluzivity, nějaký náznak omezeného počtu:

Ale všem těm, kdo ho přece přijali, dal autoritu stát se Božími dětmi, protože projevovali víru v jeho jméno; a nebyli zrozeni z krve ani z tělesné vůle ani z vůle mužovy, ale z Boha. (Jan 1:12, 13)

Nová smlouva: součástí nebo mimo ní?

Nová smlouva je Božím slibem, že své pomazané děti učiní králi a kněžími, aby vládli s Ježíšem v nebeském království. Podle teologie Strážné věže tato naděje není pro Jiné ovce otevřená.

Vztahuje se tato nová smlouva na všechny křesťany? Ne. Jen někteří křesťané, jako například apoštolové, kteří tehdy pili z onoho poháru, jsou účastníky nové smlouvy. Ježíš s nimi uzavřel jinou smlouvu — smlouvu o tom, že budou jeho spoluvládci. (Luk. 22:28–30) Budou s ním mít podíl v jeho Království. – Luk. 22:15, 16

Lidé, kteří budou žít na zemi pod vládou Ježíšova Království, budou mít z nové smlouvy prospěch. (Galaťanům 3:8, 9)¹⁹²

Ironií je, že tato citace je převzata z článku s názvem „Jedno stádo jednoho pastýře“, avšak účelem článku je vykreslit obraz dvou velmi odlišných stád, jednoho, které vládne, a druhého, které slouží. Jedná se o klasický příklad eisegetické techniky známé jako vyzobávání rozinek – vybírání si jen co se mi hodí, která spoléhá na to, že student nebo čtenář přijme určité domněnky a ignoruje kontext.

Pokud jste někdy sledovali televizní pořad nebo film zachycující soudní případ, jistě jste slyšeli právníka volat: „Námitka, ctihodnosti! Předpokládá fakta, které nejsou doložena.“ Toto je právě takový případ. Článek Strážné věže zatím nepředložil biblické důkazy o třídě křesťanů, kteří budou žít na zemi jako poddaní Království, ale za předpokladu, že tomu tak je, vyvozuje další závěr, že takoví křesťané nebudou v Nové smlouvě. Žádný důkaz však neuvádí. Neexistuje žádné místo v Písmu, které by takové rozlišení činilo a které by některé křesťany přiřazovalo k účastníkům Nové smlouvy a jiné k těm, kteří z ní budou mít pouze určitý prospěch.

Odkaz v odstavci 14 článku na verše Galaťanům 3:8, 9 jako podpůrný argument je vytržením verše tak, aby podpořil ideologii, a zároveň ignoruje kontext, který ve skutečnosti učí pravý opak toho, čemu Vedoucí sbor chce, aby jeho následovníci věřili.

Začněme odkazem na verše Galaťanům 3:8, 9.

Tak Písmo, které vidělo dopředu, že Bůh prohlásí lidi z národů za spravedlivé díky víře, ohlásilo Abrahamovi předem dobrou zprávu, totiž: „Tvým prostřednictvím budou požehnány všechny národy.“ Proto ti, kdo lpí na víře, jsou požehnáni spolu s věrným Abrahamem. (Galaťanům 3:8, 9)

Strážná věž by chtěla, abychom přijali, že ty národy, které jsou požehnány, jsou Jiné ovce, které nejsou účastníky nové smlouvy, ale pouze z ní mají určitý prospěch. To ale není to co říká kontext. Pavel píše Galaťanům, kteří jsou judaisty přesvědčováni, aby pro záchranu raději přijali Mojžíšův zákon, a nikoli víru v Krista. Začíná tvrdým pokáráním: „Blázniví Galaťané, kdo vás přivedl pod zlý vliv…?“¹⁹³

Galaťané byli pohané, lidé z národů. Když tedy Pavel ve verších 8 a 9 píše, že „Bůh prohlásí lidi z národů za spravedlivé díky víře“, a o Abrahamovi, že „tvým prostřednictvím budou požehnány všechny národy“, mluvil o Galaťaněch a jim podobných pohanech, nebo o pozemské třídě křesťanů o nějakých devatenáct století později v budoucnosti? Nemusíme se dohadovat, protože z kontextu je jasné, že měl na mysli právě Galaťany a pohany obecně.

Záměrem bylo, aby Abrahamovo požehnání nastalo prostřednictvím Ježíše Krista pro národy, abychom skrze svou víru přijali slíbeného ducha. … Sliby byly proneseny k Abrahamovi a jeho semenu. Neříká: „A semenům“, jako v případě mnoha takových, ale jako v případě jednoho: „A tvému semenu“, jímž je Kristus. … Zákon se tedy stal naším vychovatelem vedoucím ke Kristu, abychom byli prohlášeni za spravedlivé díky víře. … Všichni jste vlastně Božími syny prostřednictvím své víry v Krista Ježíše. Vy všichni totiž, kteří jste byli pokřtěni v Krista, jste si oblékli Krista. Není Žid ani Řek, není otrok ani svobodný, není muž ani žena, neboť všichni jste jedna osoba ve spojení s Kristem Ježíšem. Nadto, jestliže patříte Kristu, jste skutečně Abrahamovým semenem, dědici vzhledem k slibu. (Galaťanům 3:14, 16, 24-29)

Pavel tady neodkazuje na žádnou druhotnou třídu křesťanů s pozemskou nadějí, která je mimo uspořádání nové smlouvy. Mluví ke Galaťanům, kteří jsou pohané a které správně označuje jak za Boží děti tak za potomstvo Abrahama.

To jak tuto pasáž Organizace používá, ve snaze podpořit myšlenku, že křesťané třídy Jiných ovcí jsou mimo novou smlouvu, je tedy zcela falešné.

Ježíš jako náš Prostředník

Zjistil jsem, že kdykoli jsem někomu ze svých přátel Svědků řekl, že Ježíš není jejich prostředníkem, byli šokováni a domnívali se, že se mýlím, dokud jsem jim neukázal důkaz z Hlubšího pochopení Písma:

Ti, pro něž je Kristus Prostředníkem. Apoštol Pavel prohlásil, že je „jeden prostředník mezi Bohem a lidmi, člověk Kristus Ježíš, který dal sám sebe jako odpovídající výkupné za všechny“ — jak Židy, tak i pohany. (1Ti 2:5, 6) Je prostředníkem nové smlouvy mezi Bohem a těmi, kdo byli vzati do nové smlouvy, sborem duchovního Izraele.¹⁹⁴

Dává smysl, že Ježíš je prostředníkem mezi Otcem a těmi, kdo jsou v nové smlouvě. Co smysl nedává, je to, že tento počet je svévolně utnut na 144 000. Uvažme, že původní smlouva byla uzavřena prostřednictvím Mojžíše s celým izraelským národem. Kdyby byli poslechli Jehovův hlas, stali by se královstvím kněží.¹⁹⁵“ Jehova se nezmínil o tom, že by tento počet omezil na pouhých 144 000 lidí. Stejně tak, když Ježíš představil novou smlouvu, která měla nahradit tu, kterou Židé nedodrželi, opět se nezmínil o omezeném počtu. Kdyby takové omezení existovalo, bylo by jistě zavádějící, kdyby Pavel pod vlivem inspirace napsal, že pozvání bylo rozšířeno na všechny lidi. Timoteovi říká, že mezi Bohem a lidmi je jen jeden prostředník, ne mezi Bohem a některými lidmi, ne mezi Bohem a nepatrným zlomkem z lidstva, ale pro všechny lidi.¹⁹⁶

Znovuzrození: Jen pro některé křesťany?

Protože podle doktríny Strážné věže je pouze 144 000 lidí pomazáno svatým duchem, pouze tento počet je „narozený znovu“.

Je tu však jeden rozdíl, jak Ježíš naznačil Nikodémovi ještě předtím, než mluvil o věčném životě. Řekl: „Pokud se nenarodí někdo znovu, nemůže vidět Boží království.“ (Jan 3:3-5) Duchovní znovuzrození tedy prožívají ti pokřtění křesťané, které Bůh povolává, aby se stali spolu s Ježíšem dědici jeho království. (1. Korinťanům 1:9, 26-30) „Jiné ovce“ žádné takové znovuzrození nepotřebují, protože jejich cílem je věčný život v obnoveném pozemském ráji jako poddaní Království. – Matouš 25:34, 46b; Lukáš 23:42, 43.¹⁹⁷

Než se podíváme na to, co nás Bible skutečně učí o znovuzrození, prozkoumejme takzvaný důkazní text u Matouše 25:34, který Organizace používá, aby ukázala, že cílem Jiných ovcí je být poddanými Království v pozemském ráji.

Pak král řekne těm po své pravici: ‚Pojďte vy, kterým požehnal můj Otec, dědičně se ujměte království připraveného pro vás od založení světa.‘ (Matouš 25:34)

Jaké je to hrubé zneužití Písma! Tedy za prvé, království nedědí poddaní, ale pouze královy děti. Dědit něco znamená vlastnit to a mít vliv na to, jak je to spravováno. Dále, věta „království připraveného pro vás od založení světa“ se vztahuje na pomazané Boží děti, nikoli na nějakou nepomazanou třídu poddaných. Pavel to jasně uvádí v listu Efezanům 1:4, 5, kde říká: „právě jako nás vyvolil ve spojení s ním před založením světa, abychom byli svatí a bez vady před ním v lásce. Předem nás totiž stanovil pro sebe k přijetí za syny prostřednictvím Ježíše Krista, podle zalíbení své vůle“.

Slovo použité u Jana 3:3, které se často překládá jako „znovuzrozený“, zní γεννηθῇ ἄνωθεν [transliterace: gennēthē anōthen]. Doslova to znamená „zrozený shůry“, což v sobě nese myšlenku zrození z Boha. V tomto kontextu ho Jan opět používá ve svém prvním dopise:

Milovaní, dále milujme jeden druhého, protože láska je od Boha, a každý, kdo miluje, se narodil z Boha a poznává Boha. (1. Jana 4:7)

Každý, kdo věří, že Ježíš je Kristus, se narodil z Boha, a každý, kdo miluje toho, kdo způsobil narození, miluje toho, kdo se z něho narodil. Z toho poznáváme, že milujeme Boží děti, když milujeme Boha a jednáme podle jeho přikázání. Láska k Bohu totiž znamená, že zachováváme jeho přikázání; jeho přikázání však nejsou břemenem, protože všechno, co se narodilo z Boha, vítězí nad světem. A to je to vítězství, které zvítězilo nad světem: naše víra. (1. Jana 5:1-4)

Vím, že ti svědkové Jehovovi, kteří se považují za Jiné ovce, také věří, že milují Boha. Jak je tedy možné, že nejsou znovuzrozeni nebo zrozeni shůry, jestliže všichni, kdo milují Boha, jsou zrozeni z Boha neboli zrozeni shůry, jak říká Jan? Stejně tak Jiné ovce Svědků věří, že Ježíš je Kristus, takže jsou opět podle Jana znovuzrozeni.

V Písmu není absolutně nic, co by omezovalo počet znovuzrozených křesťanů na pouhých 144 000.

Vzkříšeni k věčnému životu, nebo jen k šanci na život?

Ježíš říká, že všichni ti, kdo konali dobré věci, jsou vzkříšeni k životu, a všichni ti, kdo konali špatné věci, jsou vzkříšeni k soudu. Pavel mluví o vzkříšení spravedlivých a také o dalším vzkříšení nespravedlivých.¹⁹⁸

Ve Zjevení 20:4-6 se dozvídáme, že vzkříšení k životu je první vzkříšení a že ti, kdo jsou v něm vzkříšeni, dostávají věčný život a nemohou zemřít, protože druhá smrt nad nimi nemá moc. To však neplatí pro druhé vzkříšení nespravedlivých k soudu.

Vzkříšení k životu se týká spravedlivých. Pokud vás Bůh prohlásil za spravedlivé, kdo to může změnit? Tvůj život zaručuje Jehova Bůh, který nikdy nemůže špatně posoudit nebo se mýlit. Všimněte si, jak to Pavel potvrzuje:

Když se však zjevila laskavost a láska k člověku ze strany našeho Zachránce, Boha, nezachránil nás kvůli skutkům, které bychom konali ve spravedlnosti, ale podle svého milosrdenství prostřednictvím koupele, která nás přivedla k životu, a tím, že nás obnovil svatým duchem. Toho na nás bohatě vylil prostřednictvím Ježíše Krista, našeho Zachránce, abychom se stali dědici podle naděje na věčný život, až budeme prohlášeni za spravedlivé mocí jeho nezasloužené laskavosti. (Titovi 3:4-7)

A víme, že Bůh nechává všechna svá díla spolupůsobit k dobru těch, kdo milují Boha, těch, kdo jsou povoláni podle jeho záměru; protože ty, jimž dal své první uznání, také předem stanovil, aby byli ztvárněni podle obrazu jeho Syna, aby byl prvorozeným mezi mnoha bratry. Ti, které předem stanovil, jsou ti, které také povolal; a ti, které povolal, jsou ti, které také prohlásil za spravedlivé. Konečně ti, které prohlásil za spravedlivé, jsou ti, které také oslavil. (Římanům 8:28-30)

V Písmu není nic, co by podporovalo koncept třetího vzkříšení, při němž jsou lidé prohlášeni za spravedlivé, ale stále jsou hříšníky a mohou zemřít druhou smrtí, pokud nezůstanou věrní po celých tisíc let. Stejně jako si katolická církev musela vymyslet očistec jako třetí možnost pro ty, kteří nebyli dost dobří, aby šli do nebe, ani dost špatní, aby šli přímo do pekla, muselo si vedení Svědků vymyslet třetí typ vzkříšení, které není k soudu nespravedlivých, ale které není k životu s pomazanými. To vedlo k poněkud bizarním spekulacím, o nichž svědčí i tento článek z roku 1951 ve Strážné věži.

Ale pro ty, kteří přežijí Armagedon, a pro ty, kteří budou vzkříšeni z pamětních hrobů, bude fyzické uzdravování postupné, dokud nebude dosaženo lidské dokonalosti, nejpozději do konce tisíce let. Tento postupný pokrok ve fyzickém zdraví bude záviset na jejich pokroku na cestě spravedlnosti pod Kristovou tisíciletou vládou.¹⁹⁹

„Postupné fyzické uzdravování“! Jaký to nesmysl! Když vám chybí noha, doroste vám pomalu během deseti století?! Když Ježíš uzdravoval lidi, změna byla okamžitá. Jediné „postupné uzdravení“, pokud se tomu tak vůbec dá říkat, bylo, když uzdravil slepce ve dvou fázích, aby si mohl zvyknout na světlo.“²⁰⁰ Od padesátých let minulého století se toho moc nezměnilo, jak ukazuje tento článek Strážné věže z roku 2008:

Pak bude následovat tisíc let v pokojných podmínkách a během té doby bude každý, kdo zareaguje na Boží lásku, postupně spět k dokonalému životu, který Adam ztratil. ²⁰¹

Zatímco tedy malé stádo křesťanů získá bezhříšnou dokonalost ihned po svém vzkříšení, Svědkové tvrdí, že Jiné ovce budou muset bojovat se svým nedokonalým hříšným stavem ještě dalších tisíc let.

Navíc nelze být postupně obnovován k dokonalosti nebo bezhříšnosti. Stejně jako žena nemůže být trochu těhotná, tak ani člověk nemůže být trochu hříšný. Adam spáchal jediný hřích a byl za něj odsouzen k smrti.

Pro Jiné ovce Svědků a nespravedlivé tohoto světa ve skutečnosti neexistuje žádný rozdíl, kromě toho, co by snad někdo mohl nazvat náskokem. Protože oba jsou vzkříšeni ve stavu hříchu, oba budou muset vytrvat, aby jim byl na konci tisíce let udělen život. To ukazuje na další rozpor, který tato doktrína vytváří. Když Bůh někoho prohlásí za spravedlivého, je tento rozsudek nezvratný. Naznačovat opak znamená, že se Bůh může mýlit, že jeho soud je chybný. Pokud tedy prohlásí Jiné ovce za spravedlivé a jako své přátele, jak tvrdí Strážná věž,²⁰² nedává smysl, aby byly vzkříšeny ve stavu hříchu. Boží děti jsou také prohlášeny za spravedlivé a vzkříšeny k nesmrtelnému životu. Bůh Jehova nemá dvojí měřítko spravedlnosti.

Doktrína Strážné věže také vyžaduje, aby věrným lidem z předkřesťanských dob byla odepřena odměna, která jim byla slíbena v Mojžíšově smlouvě, té původní smlouvě.“²⁰³ Takto se to snaží vysvětlit Strážná věž z roku 1981:

To je Pavlův komentář k této záležitosti. Nepochybně tento výraz odkazuje na ustanovenou Boží vládu ‚Abrahamova potomstva‘, pod jejíž vládou budou tito tři patriarchové žít na zemi a do konce tisíce let získají lidskou dokonalost.²⁰⁴

„Nepochybně“ je jedno z těch módních slov, na která si musíte dávat pozor v publikacích Strážné věže. Ve skutečnosti to znamená „zde se spekuluje“.

Máme snad věřit, že muži s tak legendární vírou, jako byli Job, Abraham, Jeremiáš a Daniel, se budou muset během tisíce let ještě postupně přibližovat k dokonalosti, zatímco mužům jako J. F. Rutherford, Freddy Franz a Stephen Lett bude dopřána okamžitá dokonalost a nesmrtelnost?

Dva „důkazy“ Strážné věže pro Jiné ovce

Bystrý student Bible si jistě všiml absence biblických důkazů pro každé tvrzení, které publikace o Jiných ovcích uvádějí.

Jsou to Boží přátelé, nikoliv jeho děti.

Nejsou v Nové smlouvě.

Nemají nebeskou naději.

Nebudou králi a kněžími s Ježíšem.

Budou pozemskými poddanými Království.

Budou žít jako hříšníci v novém světě.

Nejsou pomazáni duchem.

Nejsou znovuzrození.

Nejsou součástí Kristova těla.

Nesmějí přijímat symboly.

Všechny tyto doktríny jsou opakovaně a agresivně vyučovány jak z publikací, tak z pódia. Zdá se, že základem víry v tyto doktríny je naprostá slepá důvěra ve Vedoucí sbor jako Boží komunikační prostředek. Samozřejmě i zarytí svědkové Jehovovi musí věřit, že takové věci mají oporu v Písmu. Jaké biblické pasáže používá Organizace, aby položila základ pro všechny tyto nauky?

Použili k tomu dvě pasáže z Bible. Budeme analyzovat logiku obou z nich.

První „důkaz“: Římanům 8:16, Zvláštní znamení?

Svědkové Jehovovi se učí, že k účasti na symbolech musíte dostat zvláštní pozvání nebo znamení od Jehovy. Ve Strážné věži z roku 2016 se píše:

⁹ Jak ale člověk pozná, že byl pomazán svatým duchem? Odpověď nacházíme v Pavlových slovech určených pomazaným křesťanům v Římě, kteří byli „povolaní, aby byli svatí“. Napsal jim: „Neobdrželi [jste] ducha otroctví, který opět působí strach, ale obdrželi jste ducha přijetí za syny, a tímto duchem voláme: ‚Abba, Otče!‘ Duch sám vydává svědectví s naším duchem, že jsme Boží děti.“ (Řím. 1:7; 8:15, 16) Bůh dává svým svatým duchem člověku jasně na vědomí, že ho zve, aby vládl v nebi s Ježíšem. – 1. Tes. 2:12

¹⁰ Ti, kdo od Boha dostali toto zvláštní pozvání, nepotřebují, aby jim to někdo dosvědčil…²⁰⁵

Tady to máte! Celá argumentace Vedoucího sboru se opírá o velmi konkrétní a samoúčelný výklad jediného biblického verše. Jediné, co Římanům 8:16 ve skutečnosti říká, je, že Boží duch křesťana informuje o tom, že byl přijat jako jedno z Božích dětí. Nemají snad všichni křesťané Jehovova svatého ducha? Dokonce i publikace Strážné věže připouštějí, že ano.

…svatého ducha dostávají jak ti, kdo tvoří „malé stádo“, tak „jiné ovce“.²⁰⁶

Ani si nemyslí, že nutně musí mít více svatého ducha než jejich společníci ze skupiny ‚jiných ovcí‘.²⁰⁷

Jiné ovce se také musí nechat přečistit neboli posvětit Božím slovem a Božím svatým duchem. ²⁰⁸

V zásadě odpověď zní: „Ano, věrní bratři a sestry ze třídy jiných ovcí mohou Božího svatého ducha přijímat stejnou měrou jako pomazaní.„²⁰⁹

Vzhledem k tomu prozkoumejme toto údajné „zvláštní znamení“ – „závdavek“. Co je to podle Písma? Na třech místech Překladu nového světa se hovoří o znamení, ačkoli nikdy není nijak kvalifikováno jako zvláštní.

Ale ten, kdo zaručuje, že vy a my patříme Kristu, a kdo nás pomazal, je Bůh. Také na nás vložil svou pečeť a dal nám do srdce závdavek toho, co má přijít, totiž ducha. (2. Korinťanům 1:21, 22)

Ten, kdo nás vytvořil právě k tomu, je Bůh, který nám dal závdavek toho, co má přijít, totiž ducha. (2. Korinťanům 5:5)

Jeho prostřednictvím, když jste uvěřili, jste byli také zapečetěni slíbeným svatým duchem, který je závdavkem našeho dědictví, aby Boží vlastnictví bylo propuštěno výkupným k jeho slavné chvále. (Efezanům 1:13, 14)

Podle slovníku závdavek je:

věc sloužící jako viditelné nebo hmatatelné znázornění nějaké skutečnosti, vlastnosti, pocitu atd.

poukázka, kterou lze vyměnit za zboží nebo služby.

Svatý duch je tedy symbolem našeho dědictví, kterým je věčný život Božího dítěte.

Aby svatý duch nebyl jen obyčejným žetonem, ale zvláštním znamením – závdavkem, jak tvrdí Organizace, musel by to být zvláštní svatý duch, ale nic takového v Písmu není. Nic nenaznačuje, že někteří křesťané dostávají ducha svatého (jako závdavek) a jiní dostávají zvláštního ducha svatého (jako zvláštní závdavek).

Když projdeme všechny tři odkazy v PNS k výrazu „závdavek“ ve všech 45 verzích Bible dostupných na biblehub.com, nenajdeme ani jednu, která by řecké slovo arrabón překládala jako „závdavek“. Toto slovo může znamenat zástavu, záruku nebo zálohu. Touto Boží zárukou či zálohou je svatý duch, kterého dostávají všichni křesťané. Neexistuje žádný zvláštní svatý duch, žádné zvláštní pozvání předem pro některé, ale ne pro jiné. Celá věc je vymyšlenou naukou.

Vytržení Římanům 8:16 z kontextu

Svědkové kritizují trinitáře za to, že se snaží podpořit své učení tím, že vykrojí nejednoznačné verše, které zdánlivě podporují jejich víru, a přitom ignorují okolní kontext. Dopouští se zde Vedoucí sbor téhož? Pojďme to zjistit. Přečtěme si kontext.

Ve verších předcházejících Římanům 8:16 Pavel srovnává tělo a ducha k černé s bílou. Přečtěme si kontext z Římanům 8:5-13 a při čtení si položme otázku, kolik možností Pavel křesťanům předkládá?

Ti, kdo jsou ve shodě s tělem, zaměřují totiž svou mysl na věci těla, ale ti, kdo jsou ve shodě s duchem, na věci ducha. Tělesné smýšlení totiž znamená smrt, ale duchovní smýšlení znamená život a pokoj, protože tělesné smýšlení znamená nepřátelství s Bohem, neboť tělo není podřízeno Božímu zákonu, ani ve skutečnosti nemůže být. Proto ti, kdo jsou v souladu s tělem, se nemohou líbit Bohu.

Vy však nejste v souladu s tělem, ale s duchem, jestliže ve vás opravdu přebývá Boží duch. Pokud však někdo nemá Kristova ducha, ten mu nepatří. Ale je-li Kristus ve spojení s vámi, tělo je opravdu mrtvé kvůli hříchu, ale duch je život kvůli spravedlnosti. Jestliže tedy ve vás přebývá duch toho, který vzbudil Ježíše z mrtvých, pak ten, kdo vzbudil z mrtvých Krista Ježíše, oživí také vaše smrtelná těla svým duchem, který ve vás přebývá. A tak, bratři, nejsme zavázáni tělu, abychom žili ve shodě s tělem; vždyť žijete-li ve shodě s tělem, jistě zemřete; umrtvujete-li však zvyklosti těla duchem, budete žít. (Římanům 8:5-13)

To je síla exegeze – nechat Bibli mluvit za sebe. Zde vidíme, že Pavel nabízí dvě možnosti: Buď následujte vedení těla a zemřete, nebo následujte vedení ducha a žijte. Verš 9 jasně říká, že ti, kdo mají ducha, patří Kristu, a v Janovi 10:16 nám už Ježíš řekl, že Jiné ovce patří jemu. Protože svatý duch přebývá ve všech křesťanech, kteří se neřídí tělem, je to právě tento duch, na kterého odkazuje verš 14, když zatlouká poslední hřebík do rakve uvažování Strážné věže:

Všichni, kdo jsou vedeni Božím duchem, jsou Božími syny. (Římanům 8:14)

Strážná věž (1987) tvrdí, že Jiné ovce nejsou Božími syny, ale pouze jeho přáteli²¹⁰. To tvrdí, zatímco zároveň uznává, že jsou vedeni Božím duchem.

Stejně jako dávný David se starší, ať už z pomazaných, nebo z „jiných ovcí“, modlí k Jehovovi: „Tvůj duch je dobrý; kéž mě vede do země přímosti.“ (Žalm 143:10) A Jehova jejich modlitbu vyslyší. Prostřednictvím svého Syna jim dává svého ducha a Ježíš tento prostředek aktivně používá, aby vedl své učedníky na zemi.²¹¹

Podle Pavla v listu Římanům každý křesťan (což by zahrnovalo všechny členy Jiných ovcí), který nenásleduje ducha, následuje tělo, které vede ke smrti. Jiné ovce tedy musí být Božími syny, protože je vede Boží duch. V žádném z Pavlových spisů není zmínka o tom, že by Jiné ovce byly nazývány Božími přáteli.

Toto rozlišení, které se dává Jiným ovcím, je výmyslem Organizace, který sahá až do dob Russella, který věřil, že jsou druhořadou nebeskou třídou, která se v Rutherfordově době přeměnila v nepomazanou pozemskou třídu.²¹²

Další důkazy o vytrhávání veršů z kontextu

Důkazem ochoty Organizace překrucovat Písmo může být vidět v závěrečné části odstavce 10 z výše uvedeného odkazu na Strážnou věž:

¹⁰ … Dále napsal: „Pokud jde o vás, pomazání, které jste přijali od něho, zůstává ve vás a nepotřebujete, aby vás někdo vyučoval; ale jak vás pomazání od něho vyučuje o všem, a je pravé a není lží, a právě jak vás vyučilo, zůstaňte ve spojení s ním.“ (1. Jana 2:20, 27) Pomazaní křesťané potřebují být vyučováni (Jehovou – není v Aj. originále) stejně jako všichni ostatní křesťané. Nepotřebují ale, aby někdo jejich pomazání potvrdil. Ujišťuje je o něm totiž nejmocnější síla ve vesmíru.²¹³

Je až s podivem, jak bezostyšně mohou publikace odporovat Písmu. Zde se to děje od jedné věty k druhé. Bible jasně říká, že pomazání duchem, které křesťan dostává, znamená, že nepotřebuje, aby ho někdo učil, ale že je to duch, který křesťana všechno učí! Ne některé věci, ale všechny věci.

Vedoucí sbor to však popírá a píše, že „tito potřebují být vyučování“. Opravdu? Od koho? Od jiných pomazaných?

Vzpomínám si, jak mi to řekl jeden Krajský dozorce ohledně vedení od kanadské pobočky: „Pamatujte si, že my je nepoučujeme. Oni dávají pokyny nám!“

Chtěli by tedy, abychom věřili, že když nám Jan říká, že duchovní pomazání, které jako křesťané přijímáme, nás vyučuje všemu, ve skutečnosti to znamená, že jen potvrzuje naše pomazání. Jak se „vyučování o všech věcech“ zvrhne v jedinou věc, v potvrzení našeho pomazání?

Znovu tedy vytržením jednoho verše a ignorováním kontextu, spoléhali na to, že jsme natolik důvěřiví, že nečteme a nepřemýšlíme o kontextu, se jim podařilo přesvědčit nás, že jejich výklad je platný. Vezměme nyní v úvahu skutečný kontext z 1. Jana 2:18-27:

Děťátka, je poslední hodina, a právě jak jste slyšeli, že přichází antikrist, i teď se mnozí stali antikristy; z této skutečnosti poznáváme, že je poslední hodina. Vyšli z nás, ale nebyli našeho druhu; kdyby totiž byli našeho druhu, zůstali by s námi. Ale [vyšli], aby se ukázalo, že ne všichni jsou našeho druhu. A máte pomazání od svatého; všichni máte poznání. Nepíši vám proto, že neznáte pravdu, ale protože ji znáte a protože žádná lež nepochází z pravdy.

Kdo je lhář, ne-li ten, kdo popírá, že Ježíš je Kristus? Antikrist je ten, kdo popírá Otce a Syna. Žádný, kdo popírá Syna, nemá ani Otce. Kdo vyznává Syna, má také Otce. Pokud jde o vás, ať to, co jste slyšeli od počátku, ve vás zůstává. Jestliže to, co jste slyšeli od počátku, ve vás zůstává, i vy setrváte ve spojení se Synem a ve spojení s Otcem. Dále, to je ta slíbená věc, kterou nám on sám slíbil, věčný život.

Píši vám to o těch, kdo se vás pokoušejí zavést na scestí. A pokud jde o vás, pomazání, které jste přijali od něho, zůstává ve vás a nepotřebujete, aby vás někdo vyučoval; ale jak vás pomazání od něho vyučuje o všem, a je pravé a není lží, a právě jak vás vyučilo, zůstaňte ve spojení s ním. (1 Jan 2:18-27)

Platnost pomazání duchem zde není zpochybňována. To, co vzbuzuje obavy, je falešné učení antikrista, ale Jan své posluchače ujišťuje, že mají poznání, které jim bylo předáno duchem, přesně jak jim to řekl Ježíš.

Mám vám říci ještě mnohé, ale nyní to nejste schopni snést. Ale až ten přijde, ten duch pravdy, uvede vás do celé pravdy, neboť nebude mluvit ze svého vlastního popudu, ale bude mluvit to, co slyší, a bude vám oznamovat to, co přichází. (Jan 16:12, 13)

Organizace tedy opět ignoruje kontext, vytrhává verše z kontextu a pak mu dává svérázný výklad, který podporuje falešnou nauku, a spoléhá se na důvěru komunity Svědků, že to, co učí, vezmou za bernou minci, a nebudou si ověřovat, jak to dělali Berojští v Pavlově době, aby zjistili, „jestli to co slyšeli je pravda“.

Neměl by Vedoucí sbor poučovat stádo?

Vím, že někteří zde budou namítat, že všichni potřebujeme učitele a že Bible říká, že Bůh dává některým lidem dar vyučování.“²¹⁴ To je pravda, ale Ježíš nám také řekl: „Ale vy se nenechte nazývat Rabbi, protože jeden je váš učitel, zatímco vy všichni jste bratři“.²¹⁵

Jak tyto dva zdánlivě protichůdné výroky vyvážit? Tímto tématem se podrobněji zabýváme v „Kapitola 13: Kdo je věrný a rozvážný otrok?“.

Nicméně, abychom se ho krátce dotkli, všichni se učíme navzájem. Mám jako učitel jistou malou pověst, přesto mě neustále učí i mnozí jiní, kteří se v žádném případě nepovažují za zkušené učitele. Všichni máme příležitost pomáhat druhým, aby věci pochopili, ale nakonec je to duch, který nás vede k pravdě a chrání nás před lží. Jan ve své době varoval stádo před antikristem²¹⁶ – pravděpodobně před gnostickými učiteli, kteří se snažili proniknout do křesťanského společenství s myšlenkami, jež byly pohanského původu. Ochrana, kterou obec měla, spočívala v tom, že „všichni máte poznání.“²¹⁷ Sbor jednající jako celek, jako Kristovo tělo, vedený duchem ke všemu poznání Boha, se dokázal sám ochránit před falešnými pomazanými.

Patřil jsem ke svědkům Jehovovým do šestého desetiletí svého života a myslel jsem si, že mám Božího ducha, ale teprve když jsem odložil publikace společnosti Strážná věž a začal jsem pod modlitbou sám číst Písmo, začaly věci pomalu dávat smysl. Bible se mi otevřela a já začal nacházet odpovědi na otázky, které mě trápily celý život. Jiní mi občas pomáhali s uvažováním, ale i oni mluvili duchem, takže pravda se stále odkrývala. Když se mě ti, kteří neměli ducha, pokoušeli učit, nakonec „od nás odešli“, protože „nebyli našeho druhu“, a já jsem poznal, že to, co učili, byla lež.²¹⁸

Druhý „důkaz“: Matouš 25, Ovce a Kozlové

Ježíš dal svým učedníkům několik podobenství, aby je připravil na svůj nadcházející odchod do nebe. Jsou zaznamenána ve 24. a 25. kapitole knihy Matouš. Posledním podobenstvím je slavné podobenství o ovcích a kozlech, které se nachází v Matouši 25:31-46 a které Organizace zneužila jako důkaz o třídě Jiných ovcí.

V tomto podobenství jsou zmíněny tři skupiny: 1) Ježíšovi bratři, 2) ovce a 3) kozlové. Vedoucí sbor vykládá totožnost těchto tří skupin následovně:

Ježíšovi bratři = pomazaní svědkové Jehovovi.

ovce = Svědkové, kteří jsou Jiné ovce

Kozlové = všichni, kteří nejsou Svědkové, všichni lidé celého světa.

Tento výklad činí záchranu Jiných ovcí závislou na pomazaných svědcích Jehovových, jak uvádí tento studijní článek Strážná věž z roku 2012:

Ti, kdo patří k jiným ovcím, by nikdy neměli zapomenout, že jejich záchrana závisí na tom, zda aktivně podporují Kristovy pomazané bratry, kteří jsou ještě na zemi. (Mat. 25:34–40) Pomazaní svou odměnu jistě získají a stejně spolehlivě se splní i naděje, kterou mají jiné ovce.²¹⁹

Podle podobenství jsou ovce zachráněny díky skutkům milosrdenství, které konají, aby zmírnily utrpení Ježíšových bratrů. Z toho vyplývá snadný závěr, že ovce nemohou být Ježíšovými pomazanými bratry, a proto musí patřit k jiné, nepomazané třídě křesťanů.

S tímto závěrem je spojena řada problémů. Prvním je, že je v rozporu se zbytkem Písma. Nikde v Bibli nenajdeme druhotnou skupinu křesťanů, kteří nejsou pomazáni svatým duchem; kteří jsou vylíčeni jako lidé mimo novou smlouvu; kteří jsou vyloučeni z prvního vzkříšení; kteří jsou odkázáni na pomazané křesťany, pokud jde o jejich záchranu; a kteří nejsou Božími dětmi, ale pouze jeho přáteli.

Dalším problémem tohoto výkladu je, že neodpovídá tomu, co víme o našem nebeském Otci, Jehovovi. Ježíš je dokonalým odrazem Boží slávy, samotným obrazem jeho bytosti.²²⁰ Svým učením a jednáním, když žil jako člověk, nám Ježíš ukázal, že Bůh je láska.²²¹ Jak se to slučuje s výkladem Strážné věže o tom, kdo jsou kozlové?

Zbytek lidstva, který nereagoval příznivě na kazatelské dílo a neposkytl pomoc těm, kdo nesli poselství o Království, by byl zařazen mezi „kozly“ a v době, kdy bude vykonán soud, by nešel do dočasné smrti, ale do „věčného odříznutí“.²²²

Jedna věc je zabíjet ty, kdo aktivně odporují Bohu a bojují proti jeho lidu, ale Organizace zde říká, že všichni, dokonce i děti a kojenci, zemřou navždy, protože nereagovali příznivě na kazatelskou činnost svědků Jehovových. A co ty stovky milionů lidí, kteří s žádným ze svědků Jehovových nikdy ani nepromluvili?

Jednou z výtek, kterou Svědkové vznášejí proti těm, kdo propagují pekelný oheň, je, že se rouhají Božímu jménu tím, že ho vykreslují jako zrůdu, která mučí lidi po celou věčnost jen proto, že se rozhodli ho neuctívat. Zdá se, že nyní můžeme stejným způsobem vykreslit i svědky Jehovovy: Rouhači, kteří hanobí dobré jméno Boha tvrzením, že zabije lidi na věčné časy jen proto, že nereagují na poselství, které mnozí z nich ani nedostanou.

Podobenství nebo Proroctví?

Musíme mít na paměti, že se jedná o podobenství, nikoli o proroctví. Podobenství je definováno jako „obvykle krátký smyšlený příběh, který ilustruje morální postoj nebo náboženskou zásadu“.²²³

Chybou, které se dopouští nespočet religionistů, je, že s tímto konkrétním podobenstvím zacházejí, jako by šlo o proroctví. „Krátký fiktivní příběh“ není proroctví. Je pravda, že podobenství se může vztahovat k nějaké prorocké události, ale jeho účelem není předpovídat specifika budoucí události, ale spíše nás poučit o cenné morální lekci, která se těchto událostí týká. Organizace zjistila, že je vhodné tuto skutečnost přehlížet. Tím, že podobenství překrucuje na proroctví, se snaží najít biblickou oporu pro své dogma o Jiných ovcích. Jak však uvidíme, taková podpora zcela chybí.

V důsledku jejich snahy o prorocký výklad namísto morálního byli nuceni během 140 let své historie interpretaci tohoto podobenství několikrát změnit.²²⁴

Protože podobenství je prostředkem k ilustraci nějaké pravdy, nemusí striktně odpovídat událostem ve skutečném světě. Například hned poté, co Ježíš skončí řeč o své nadcházející přítomnosti neboli příchodu, jsou postupně uvedena čtyři podobenství. Jedná se o tato podobenství:

Podobenství o věrných a zlých otrocích

Podobenství o talentech

podobenství o deseti pannách

Podobenství o ovcích a kozlech

Všechna tato podobenství jsou uvedena v kontextu Ježíšova proroctví o jeho budoucím příchodu jako mesiášského krále. Každé z nich nám tedy dává nějaké morální ponaučení nebo biblickou zásadu týkající se jeho příchodu jako Krále. Vodítko k identifikaci tří skupin zobrazených v podobenství o ovcích a kozlech lze nalézt při zkoumání dalších dvou podobenství v tomto seznamu.

Věrný a rozvážný otrok a zlý otrok

V tomto podobenství jsou zobrazeny tři skupiny: 1) věrný otrok, 2) zlý otrok a 3) čeleď. Nicméně všechny tři skupiny se vztahují k Ježíšovým učedníkům z různých hledisek: věrný a rozvážný otrok představuje všechny učedníky, kteří se navzájem věrně živí Kristovým učením. Zlý otrok představuje učedníky, kteří zneužívají svého místa ve sboru a využívají své spolukřesťany. Čeleď představuje všechny učedníky společně.²²⁵

Morální ponaučení tohoto podobenství spočívá v tom, že k získání odměny je třeba pracovat ve prospěch svých bratrů a sester a krmit je duchovním pokrmem „v pravý čas“, což znamená, že jim musí poskytovat duchovní podporu, když je to potřeba. To souvisí s poselstvím podobenství o ovcích a kozlech, jak brzy uvidíme.

Deset panen

V Ježíšových dobách chodil izraelský ženich se svatebním průvodem do domu rodičů své nevěsty a odtud ji pak vedl do svého domu. Protože se tak dělo v noci a protože v té době neexistovalo pouliční osvětlení, čekaly panny na průvod s lampami, aby si posvítily na cestu. Nemohly vědět, kdy nevěsta s ženichem dorazí, a proto musely mít připraveno dostatek oleje, aby jim lampy hořely dlouho do noci.

V tomto podobenství je pět panen, které byly moudré a měly dostatek oleje, aby jejich lampy hořely, a pět, které byly pošetilé a neměly s sebou dostatek oleje. Pošetilé panny byly zaskočeny, když se nevěsta s ženichem konečně objevili, a tak musely odejít, aby nakoupily další olej, a než se vrátily, dveře byly zavřené a ony nebyly vpuštěny na svatební slavnost.

Pointa je tedy morální. Ježíšovi učedníci musí být připraveni a ostražití a musí si zachovat zdravý rozum, protože nemohou vědět, kdy se Ježíš vrátí, aby si vzal svou nevěstu, kterou je pomazaný křesťanský sbor.²²⁶

Nemáme problém s tím, že je to podobenství, ale pokud se z toho snažíme udělat proroctví, jak to dělají Svědkové s podobenstvím o ovcích a kozlech, dostáváme se do problémů. Nevěstu ve svatebním průvodu tvoří Ježíšovi učedníci neboli jeho bratři. Jak tedy mohou být i panny také jeho učedníky? To nedává smysl. Ale jako podobenství to není problém, protože se to týká pouze toho, aby jsme byli duchovně bdělí a čekali na příchod Ježíše.

Smysl podobenství o ovcích a kozlech

Obě podobenství, kterými jsme se dosud zabývali, jsou určena pro tebe i pro mě osobně. Až Ježíš přijde, nazve tě jedním ze svých věrných a rozvážných otroků, nebo tě propustí ze svého domu jako zlého otroka? Až Ježíš přijde, aby se oženil se svou nevěstou, budeš bdělý a připravený, a budeš tak moci vstoupit na hostinu, nebo tě zastihne nepřipraveného a promeškáš ji? Každá skupina zobrazená v jednotlivých podobenstvích se vztahuje k Ježíšovým učedníkům, ale vy i já můžeme být jednotlivě jen v jedné skupině, takže ve které skupině budeme? To je morální lekce, kterou nám náš Pán dává.

Všechna tato podobenství zaznamenaná Matoušem ve 24. a 25. kapitole se řídí podobným schématem, a tak se v rámci tohoto kontextuálního schématu podívejme na poslední podobenství – o ovcích a kozlech.

Věrní i zlí otroci pocházejí z Kristových učedníků. Jinými slovy, obě skupiny začínají jako Kristovi bratři, ale pouze jedna skupina nakonec zůstává jeho bratry. Rozhodnutí, která učiní, rozhodují o tom, zda získají odměnu života.

Podobně i pět moudrých panen, pět pošetilých panen a Kristova nevěsta jsou tvořeny Kristovými bratry. Nevěsta je tvořena Kristovými bratry, kteří jsou představeni jako ti, kteří získali odměnu. Nevěsta tedy není v podobenství zmíněna, ale pouze naznačena. Podobenství je o tom, jak se stát touto nevěstou a získat život v Božím království. Deset panen představuje všechny křesťany – Kristovy bratry -, ale rozhodnutí, která učiní, rozhodují o tom, zda získají odměnu, nebo zůstanou venku v zimě.

Mohli by podobným způsobem Kristovi bratři v podobenství o ovcích a kozlech představovat všechny křesťany, kteří získají odměnu, stejně jako nevěsta v podobenství o deseti pannách představuje Kristovy bratry poté, co získají odměnu života?

Jestliže pět nerozumných panen začíná jako Kristovi bratři a svými rozhodnutími přicházejí o odměnu být s ním v Království, nemohli by kozlové také začínat jako Kristovi bratři a podobnými špatnými rozhodnutími přijít o život?

A jestliže pět moudrých panen začíná jako Kristovi bratři a zůstávají jimi a získávají odměnu života tím, že dělají dobrá rozhodnutí, nemohly by ovce dělat totéž?

Z podobenství o deseti pannách plyne ponaučení, že chcete-li získat odměnu života, musíte zůstat bdělí, ostražití a střežit svůj olej – to, co vám umožňuje zářit jako světlo v temnotách tohoto světa.

V podobenství o ovcích a kozlech je ponaučení takové, že pokud chcete získat věčný život, musíte být milosrdní.

Přijmeme-li toto zdůvodnění, pak můžeme vyřešit všechny problémy, které vytváří interpretace Svědků o ovcích a kozlech a které se publikace rozhodly ignorovat. O jaké problémy se jedná?

Začněme veršem 34, který zní:

Pak král řekne těm po své pravici: ‚Pojďte vy, kterým požehnal můj Otec, dědičně se ujměte království připraveného pro vás od založení světa. (Matouš 25:34)

Podle teologie Strážné věže jsou ovce poddanými Království. Poddaní Království nedědí. Království dědí pouze králové a knížata, tj. královská rodina. Proto Ježíš pokáral Petra za jeho impulzivní kladnou odpověď na otázku: „Váš učitel neplatí [daň] dvě drachmy?“²²⁷ Ve své odpovědi Ježíš objasňuje něco, co je pro nás důležité pochopit, když uvažujeme o tom, kdo skutečně zdědí Království.

Ale když vstoupil do domu, Ježíš ho předešel a řekl: „Co myslíš, Šimone? Od koho dostávají králové země poplatky nebo daň z hlavy? Od svých synů, nebo od cizích lidí?“ Když řekl: „Od cizích lidí“, Ježíš mu řekl: „Synové jsou tedy skutečně zproštěni daně.“ (Matouš 17:25, 26)

Synové krále dědí království, ale ne jeho poddaní ani jeho přátelé. Organizace však učí, že Jiné ovce dědí království jako Boží přátelé, nikoli jako jeho synové.

Je toho více.

Věta, kterou Ježíš používá v Matoušově evangeliu 25:34 a která se týká ovcí, zní: „dědičně se ujměte království připraveného pro vás od založení světa.“

Kde jinde v Písmu najdeme tento frazeologii? Je příznačné, že Překlad nového světa z roku 2013 odstranil všechny křížové odkazy na tento verš, které se nacházejí ve verzi z roku 1984 a z nichž mnohé poukazují nikoli na nějakou třídu Jiných ovcí, ale na Boží děti. I v této starší verzi chybí klíčový odkaz, který by osvětlil, o kom se mluví jako o ovcích. Zde je:

Požehnaný buď Bůh a Otec našeho Pána Ježíše Krista, neboť nám požehnal každým duchovním požehnáním v nebeských místech ve spojení s Kristem, právě jako nás vyvolil ve spojení s ním před založením světa, abychom byli svatí a bez vady před ním v lásce. Předem nás totiž stanovil pro sebe k přijetí za syny prostřednictvím Ježíše Krista…“ (Efezanům 1:3-5)

„Vyvolil nás… před založením světa“ a „předem na stanovil k přijetí… za syny“. Vidíte, jak pěkně to souvisí s „dědičně se ujměte království připraveného pro vás od založení světa“?

Strážná věž z roku 2010 tvrdí, že Jiné ovce skutečně zdědí Království, jak je uvedeno zde:

Kristovy „jiné ovce“, které se usilovně snaží získat požehnání prostřednictvím Abrahamova semene, budou mít radost, až jim Ježíš řekne: „Pojďte vy, kterým požehnal můj Otec, dědičně se ujměte království připraveného pro vás od založení světa.“²²⁸

Vedoucí sbor neposkytuje žádný biblický důkaz, který by to potvrzoval. Jak se můžeme chovat jako starověcí Berojané a ověřit si, zda je to tak, když nám k tomu neposkytují žádný verš?²²⁹ No, můžeme se podívat, co o dědictví skutečně říká Písmo. Například tato Pavlova slova Římanům:

Jsme-li tedy děti, jsme také dědicové; vskutku Boží dědicové, ale spoludědicové s Kristem, za předpokladu, že spolu trpíme, abychom také byli spolu oslaveni. (Římanům 8:17)

Kristus je dědicem Království. Jeho bratři jsou jako Boží děti jeho spoludědicové. Ovce z podobenství dědí Království. Tedy, tyto ovce jsou Kristovými bratry. Další důkaz pochází z Pavlova výroku Korinťanům:

To však říkám, bratři, že tělo a krev nemohou zdědit Boží království, ani porušenost nezdědí neporušenost. (1. Korinťanům 15:50)

Pokud jsou ovce z podobenství o ovcích a kozlech Jiné ovce, o nichž svědkové Jehovovi tvrdí, že budou žít jako lidští poddaní Království, pak nemohou zdědit Království, protože jsou z masa a krve.

Všimněte si také, že ve 46. verši se říká, že tyto ovce zdědí věčný život. Jiné ovce podle teologie Strážné věže nezdědí věčný život. Jediné, co dostanou, je šance na život, kterou mohou ještě ztratit, pokud si neudrží svou víru po celou dobu tisícileté Kristovy vlády.²³⁰

Zatím nic v tomto podobenství neodpovídá výkladu Svědků; a je toho ještě více, co je třeba zvážit.

Základ pro soud

Než se dostaneme hlouběji k této analýze, musíme si zopakovat, jaká kritéria Král používá k posuzování ovcí a kozlů. Každý jednotlivec je souzen podle toho, zda:

dal jídlo hladovým,

dal vodu žíznivým,

projevil pohostinnost cizinci,

oblékl nahého,

pečoval o nemocné,

utěšoval ty, kdo byli ve vězení.

Každý z těchto činů je skutkem milosrdenství, prostředkem ke zmírnění utrpení bližního.

V druhé polovině 20. století se počet těch, kteří se hlásili k pomazaným svědkům Jehovovým, pohyboval těsně nad 10 000 osob. Jak by mohla mít populace velikosti několika miliard možnost projevit milosrdenství některému ze pomazaných Svědků, když jejich počet byl tak nízký a navíc když byli geograficky seskupeni v rámci anglicky mluvících národů? Publikace se snaží tento problém obejít tvrzením, že těchto šest prvků představuje odezvu, kterou lidé projevují na kazatelské dílo.

Podívejme se, zda existuje nějaký základ pro přijetí tohoto výkladu.

Podle časopisu Strážná věž z roku 2015:

Strážná věž z 15. října 1923… Na základě biblických veršů ale vysvětlila, že Kristovi „bratři“ představují jenom ty, kdo s ním budou vládnout v nebi. Ovce představují lidi, kteří mají naději na život na zemi pod vládou Ježíše a jeho bratrů. ²³¹

Člověk se musí divit, proč tyto „biblické verše“ nejsou v tomto článku z roku 2015 reprodukovány. Bohužel, vydání Strážné věže z 15. října 1923 nebylo zařazeno do programu Knihovny Strážné věže a sálům Království bylo před mnoha lety nařízeno odstranit všechny staré publikace, takže průměrný svědek Jehovův nemá možnost ověřit si, jaké jsou tyto „argumenty z Písma“, pokud nechce porušit pokyny Vedoucího sboru a jít to prozkoumat na internet. Láska k pravdě se však nenechá zastrašit zákazy, které někteří lidé nadhazují, aby pravdu skryli. Staré publikace Organizace byly převedeny do elektronických souborů a jsou snadno dostupné na internetu ke stažení.²³² Podívejme se tedy do Strážné věže z roku 1923 a přečtěme si tyto „argumenty z Písma“ sami:

Na koho se tedy vztahují symboly ovcí a kozlů? Odpovíme si: Ovce představují všechny lidi národů, kteří nejsou zrozeny z ducha, ale jsou nakloněny spravedlnosti, které mentálně uznávají Ježíše Krista jako Pána a které očekávají a doufají v lepší časy pod jeho vládou. Kozlové představují celou tu třídu, která o sobě tvrdí, že jsou křesťané, ale neuznává Krista jako velkého Vykupitele a Krále lidstva, nýbrž tvrdí, že současný zlý řád věcí na této zemi představuje Kristovo království.²³³

Dalo by se předpokládat, že mezi „biblické argumenty“ patří… já nevím… Písmo svaté? Zřejmě ne. Možná je to jen výsledek nedbalého výzkumu a přílišné sebedůvěry autora článku z roku 2015. Nebo to možná svědčí o něčem mnohem znepokojivějším. Ať už je to jakkoli, neexistuje žádná omluva pro klamání osmi milionů věřících čtenářů tím, že jim někdo tvrdí, že jeho učení vychází z Bible, i když tomu tak ve skutečnosti není.

Samozřejmě, že když ono říjnové číslo Strážné věže z roku 1923 vyšlo poprvé, byli Badatelé Bible uváděni v omyl soudcem Rutherfordem – podle současného učení tehdejším nejpřednějším členem věrného a rozvážného otroka – a věřili, že konec přijde o pouhé dva roky později v roce 1925 a začne vzkříšením „starověkých hodnostářů“, jako byli Abraham, Mojžíš a král David. To vše bylo součástí nechvalně proslulé kazatelské kampaně „Miliony nyní žijících nikdy nezemřou!“²³⁴ Rodokmen této „biblické argumentace“ Strážné věže tedy nikdy nebyl příliš kvalitní.

Odstavec 7 výše zmíněného vydání Strážné věže z března 2015 dále řadové čtenáře ujišťuje: „Dnes podobenství o ovcích a kozlech dobře rozumíme.“

Skutečně jasné pochopení podobenství by se zabývalo všemi otázkami, které jsme právě rozebrali, a na každou z nich by poskytlo věrohodné, logické a především biblické odpovědi. To však není tento případ.

Jako další důkaz tohoto tvrzení si vezměme, jak Organizace vykládá šest skutků milosrdenství, o kterých Ježíš mluví. Jak se Jiné ovce Svědků starají o pomazané svědky Jehovovy tím, že hasí jejich žízeň, krmí je, když mají hlad, poskytují jim přístřeší, když jsou sami, oblékají je, když jsou nazí, ošetřují je, když jsou nemocní, a podporují je ve vězení? Mějte na paměti, že těchto šest skutků milosrdenství se týká všech takzvaných pomazaných svědků Jehovových.

Odpověď, kterou Organizace poskytuje, zní:

Budoucí ovce považují za poctu, že mohou Kristovy bratry podporovat. Nedělají to jenom tak, že jim pomáhají v kázání, ale podporují je i jinými praktickými způsoby. Například finančně přispívají na rozvoj díla a pomáhají stavět sály Království, sjezdové sály a pobočky. Také poslouchají sborové starší a jiné bratry, které ustanovil „věrný a rozvážný otrok“.²³⁵

To znamená, že – opět podle učení Organizace – miliardy lidí zemřou navždy, Ježíšem souzeni jako kozlové, protože nikdy nepodporovali kazatelskou činnost svědků Jehovových. Vzhledem k tomu, že v současné době existují stovky milionů, ne-li miliardy lidí, kteří nikdy nebyli vystaveni kazatelské činnosti svědků Jehovových, nedělá to z Ježíše krutého a bezcitného soudce?

Milosrdenství vítězí nad soudem

Místo toho, abychom šest skutků milosrdenství, které Ježíš uvádí, překrucovali, proč je nevzít za bernou minci? Mluví o skutcích laskavosti, o činech, jejichž cílem je ulehčit utrpení druhého. Na čem je podle Písma založen soud? Jakub nám říká:

Kdo totiž nekoná milosrdenství, bude souzen bez milosrdenství. Milosrdenství vítězoslavně jásá nad soudem. (Jakub 2:13)

Kozlové z podobenství mají přístup ke Kristovým bratřím (svým spolukřesťanům), a přesto jim neprokazují milosrdenství. Proto bude jejich soud vykonán bez milosrdenství.

Nikdo z nás nemůže být prohlášen za nevinného tím, že je sám v sobě spravedlivý. Nikdo z nás jsme nedosáhli toho standardu. Musíme od Boha přijmout milost – Svědkové ji nazývají „nezasloužená laskavost“ -, kterou nám Pán udělí, pokud jsme se k druhým chovali milosrdně. A tak „milosrdenství vítězí nad soudem“.

To je morální ponaučení z tohoto podobenství. A nemá nic společného s kázáním dobré zprávy společnosti Strážná věž.

Jaké je morální ponaučení podobenství o ovcích a kozlech?

Existuje ještě jeden prvek, který nám pomůže pochopit, jaký osobní prospěch můžeme mít z morálního ponaučení tohoto podobenství. Je to nejdůležitější aspekt tohoto podobenství a je pro nás životně důležité, abychom mu porozuměli, protože naše záchrana závisí na tom, zda se rozhodneme správně. Ježíš odměňuje ovce, protože, jak říká:

Dostal jsem totiž hlad, a dali jste mi něco najíst; dostal jsem žízeň, a dali jste mi něco napít. Byl jsem cizí, a přijali jste mě pohostinně; nahý, a oblékli jste mě. Onemocněl jsem, a starali jste se o mne. Byl jsem ve vězení, a přišli jste ke mně… (Matouš 25:35, 36).

Poté odsuzuje kozly za to, že se k němu nechovali milosrdně:

Dostal jsem totiž hlad, ale nedali jste mi nic jíst, a dostal jsem žízeň, ale nedali jste mi nic pít. Byl jsem cizí, ale nepřijali jste mě pohostinně; nahý, ale neoblékli jste mě; nemocný a ve vězení, ale nestarali jste se o mne. (Matouš 25:42, 43)

Obě skupiny na tato slova reagují otázkou, kdy Ježíše viděly hladového, žíznivého, bez domova, nahého, nemocného nebo uvězněného?

Jeho odpověď zní, že projev milosrdenství vůči jednomu z jeho bratrů se rovná projevu milosrdenství vůči němu a neprojevení milosrdenství vůči jednomu z bratrů je stejné, jako kdyby to byl on, kdo je v nouzi.

Skutečnost, že ovce i kozlové vědí, kdo je Ježíš, naznačuje, že stejně jako v ostatních třech podobenstvích Matoušova příběhu máme co do činění s křesťany, nikoli s nevěřícím světem. Navíc křesťané všech denominací toto podobenství dobře znají. Svědkové Jehovovi ho jistě dobře znají.

Proč by tedy mělo být pro spravedlivé ovce a nespravedlivé kozly takovým šokem, když se dozvědí, že pomáhají – nebo nepomáhají – Ježíšovým bratrům? Všichni to podobenství znají a všichni vědí, kdo jsou Ježíšovi bratři… nebo ne?

Odpověď na tuto otázku přináší další podobenství našeho Pána, podobenství o pšenici a plevelu, které se nachází v Matoušově evangeliu 13:24-30 a 36-43. Podle toho, co tam Ježíš říká, není ani pro svaté Boží anděly možné rozlišit spravedlivého křesťana od falešného až do doby žně. Pšenice jsou Ježíšovi bratři, které shromažďuje do své sýpky poté, co nejprve sebral, svázal a poté spálil plevel – falešné křesťany.

S tímto vědomím se naposledy podívejme na podobenství o ovcích a kozlech. To, co Ježíš odměňuje, jsou skutky milosrdenství dané dobrovolně z lásky k bližnímu, aniž by vůbec věděl, zda za ně bude nějaká odměna. Na zemi dnes žijí více než dvě miliardy lidí, kteří se hlásí ke křesťanství. Někteří z nich jsou pšeničná zrna, ale mnohem větší počet je plevel.“²³⁶ Když prokazujeme milosrdenství, neděláme to z motivovaného vlastního zájmu, protože nevíme, zda toho, komu pomáháme, považuje náš Pán za jednoho ze svých bratří, nebo ne. Jakub říká křesťanům:

Je nějak prospěšné, moji bratři, říká-li kdosi, že má víru, ale nemá skutky? Může ho snad taková víra zachránit? Jestliže bratr nebo sestra jsou nazí a nemají dostatek jídla na ten den, a přece jim kdosi z vás řekne: „Jděte v pokoji, zahřejte se a dobře se najezte“, ale nedáte jim, co potřebují pro [své] tělo, k čemu je to prospěšné? Tak i víra, jestliže nemá skutky, je sama o sobě mrtvá. (Jakub 2:14-17)

Naznačuji snad, že máme být laskaví a milosrdní pouze k lidem, kteří se hlásí ke křesťanství? Ne. Křesťané mají milovat i své nepřátele.²³⁷ Jedním z největších nepřátel raného křesťanství byl farizej známý jako Saul z Tarsu. Ježíš znal jeho srdce, a i když byl pronásledovatelem křesťanské obce, Ježíš ho povolal a on se narodil z Boha.

Potom se objevil Jakubovi, pak všem apoštolům, ale poslednímu ze všech se objevil také mně, jakoby předčasně narozenému. Jsem totiž nejmenší z apoštolů a nejsem hoden, abych byl nazýván apoštolem, protože jsem pronásledoval Boží sbor. Ale to, co jsem, jsem z Boží nezasloužené laskavosti. A jeho nezasloužená laskavost ke mně se neprokázala být marná, ale usilovně jsem pracoval víc než oni všichni, avšak ne já, ale Boží nezasloužená laskavost, která je se mnou. (1. Korinťanům 15:7-10)

Stručně řečeno, nevíme a ani nemůžeme vědět, kdo jsou Boží děti, Kristovi bratři, takže naše milosrdenství nemůže být omezeno, stejně jako není omezeno Boží milosrdenství. Musíme napodobovat našeho nebeského Otce, který nám nastavil laťku, když říká:

Vždyť Kristus vskutku zemřel v ustanovený čas za bezbožné lidi, zatímco jsme ještě byli slabí. Stěží někdo totiž zemře za spravedlivého člověka; ano, za dobrého člověka se snad ještě někdo odváží zemřít. Ale Bůh nám doporučuje svou vlastní lásku tím, že Kristus za nás zemřel, zatímco jsme byli ještě hříšníky. Tím spíše tedy, protože jsme byli nyní prohlášeni za spravedlivé jeho krví, budeme skrze něho zachráněni od zloby. Jestliže jsme totiž byli smířeni s Bohem smrtí jeho Syna, když jsme byli nepřáteli, tím spíše budeme zachráněni jeho životem nyní, když jsme byli smířeni. (Římanům 5:6-10)

Jestliže nám bylo prokázáno takové milosrdenství, jak se můžeme otočit zády k někomu, kdo trpí a také potřebuje trochu pomoci? Vodu, když má žízeň, jídlo, když má hlad, teplé oblečení, když je nahý, přístřeší, když je bez domova, něžnou péči, když je nemocný, citovou podporu, když je uvězněný.

Stejné poselství zaznívá i v listu Hebrejcům:

Ať zůstává vaše bratrská láska. Nezapomínejte na pohostinnost, neboť díky ní někteří nevědomky přijali jako hosty anděly. Chovejte v mysli ty, kdo jsou ve vězeňských poutech, jako byste byli spoutáni s nimi, a ty, s nimiž se špatně zachází, protože i vy sami jste ještě v těle. (Hebrejcům 13:1-3)

Takto smýšleli křesťané v prvním století. Když se Pavel vydal do Jeruzaléma, aby se poradil s apoštoly a staršími tamního sboru, odjel s následujícím pověřením:

Jakub a Kéfas a Jan, kteří se zdáli být sloupy, podali mně a Barnabášovi pravici k podílnictví, abychom my šli k národům, ale oni k těm, kdo jsou obřezaní. Pouze bychom měli mít na mysli chudé. Právě to jsem také s opravdovostí usiloval dělat. (Galaťanům 2:9, 10)

Pavel a Barnabáš měli kázat pohanům, zatímco ti ostatní se měli věnovat Židům. Jak ale Pavel píše, měli toto společné: „Pouze bychom měli mít na mysli chudé.“ Existují důkazy, že právě to dělali. Víme, že tyto sbory učinily péči o vdovy a sirotky součástí svého uctívání.²³⁸

Takové dobročinné skutky nejsou součástí formálního uctívání svědků Jehovových. Z vlastní zkušenosti vím, že sborům je doporučováno, aby se formálně nestaraly o potřebné ve svém sboru, a ti, kteří individuálně přispívají časem a penězi na místní charitativní aktivity mimo sbor, jsou od toho odrazováni.²³⁹

Aplikování podobenství o ovcích a kozlech na naši záchranu

Poselství podobenství o ovcích a kozlech nemá nic společného s kazatelskou činností svědků Jehovových. Má co do činění s tvou a mou záchranou, protože to, zda nás Ježíš považuje za jednu z jeho ovcí, závisí na našich skutcích milosrdenství vůči jeho bratrům, našim spolukřesťanům. Pokud nebudeme milosrdní, pak bude náš soud vynesen bez milosrdenství. A to si nikdo z nás opravdu nepřeje.

Takto má být podobenství aplikováno: Protože ovce odcházejí do věčného života a dědí Království stejně jako Kristovi bratři, musí být ovce také Kristovými bratry. Stejně jako v podobenství o deseti pannách se na Kristovy bratry díváme ze dvou úhlů pohledu. Pět moudrých panen jsou Kristovi bratři před svatbou a Kristova nevěsta jsou jeho bratři poté, co dostanou svou odměnu. Podobně ovce jsou Kristovi bratři, kteří během svého pobytu na této zemi prokazovali milosrdenství druhým, a „Kristovi bratři“ v podobenství o ovcích a kozlech jsou křesťané, kteří obdrželi svou odměnu. Stejná skupina, ale ze dvou různých pohledů.

Každé ze čtyř podobenství, o nichž Matouš vypráví, se týká doby Kristova příchodu, kdy zúčtuje.

Máme-li být považováni za jednoho z Kristových bratrů, pak naší charakteristickou vlastností musí být láska. A milosrdenství je vnějším projevem lásky.

Milosrdenství v sobě vlastně spojuje čtyři základní Boží vlastnosti: Lásku, Moudrost, Spravedlnost a Moc.

Skutek milosrdenství je odpovědí na utrpení druhého člověka. K jednání nás motivuje láska. Moudrost nás vede k tomu, jak nejlépe jednat. Náš smysl pro spravedlnost nám brání jednat způsobem, který porušuje Boží zákon. Naše moc poskytuje prostředky k jednání.

Poslední slovo

Z tohoto podobenství je třeba vyvodit ještě jedno závěrečné odhalení: To může fungovat pouze tehdy, pokud neexistuje nic takového jako „schválené“ náboženství. Pšenici – Boží děti – najdeme růst všude na poli, kterým je svět.²⁴⁰ Kdyby existovalo pravé náboženství, pak by podobenství o pšenici a plevelu nemělo smysl, protože andělé by předem dobře věděli, kdo je pšenice. Byli by to příslušníci náboženství, které Ježíš schvaluje. Ani jedno z obou podobenství – o pšenici a plevelu a o ovcích a kozlech – nemůže fungovat, pokud Ježíš již předem prohlásil, že určité organizované náboženství schvaluje. Obě podobenství jsou závislá na prvku anonymity. Pouze Pán ví, kdo jsou jeho bratři.

Poselství, které nám Kristus v podobenství o ovcích a kozlech sděluje, je, že pokud chceme získat věčný život, musíme projevovat lásku těm, kteří ji potřebují. Milosrdenství je láska v akci – odpověď na nouzi a utrpení. Je to úsilí vynaložené na zmírnění bolesti druhého. Organizace svědků Jehovových si toto krásné poselství přivlastnila, aby podpořila svou vlastní teologii, která vytváří fiktivní druhořadé křesťany s menší nadějí na záchranu. Tím také převrátili základní poselství podobenství o milosrdenství. Skutky milosrdenství nahradili obětmi, které přinášejí ve prospěch Organizace. Zeptejte se sami sebe, pokud patříte nebo jste patřili ke svědkům Jehovovým, kolikrát jste obešli dům vdovy, potřebnou rodinu nebo nemocného zvěstovatele, abyste mohli zvládnout svou měsíční kvótu času ve službě? Kazatelská práce je na prvním místě před pomocí vdovám a sirotkům, o které mluví Jakub.²⁴¹ Darování prostředků Organizaci je na prvním místě před jakoukoli místní charitativní činností.

Co pravda o Jiných ovcích znamená pro tebe

Myslím, že každému rozumnému studentovi Bible je zcela jasné, že Jiné ovce z Jana 10:16 neodkazují na druhořadou třídu křesťanů, kterou by tvořili nepomazaní svědkové Jehovovi. Ježíš měl jasně na mysli pohany, kteří se také připojí ke křesťanskému stádu až tři a půl roku po jeho smrti.

Můj původ je směsicí části Skotů a části Irů, což ze mě dělá pohana. Jinými slovy, patřím k těm Jiným ovcím, o kterých mluvil Ježíš. Když jsem se poprvé dozvěděl, že mohu být jednou z Jiných ovcí a zároveň přijmout nabídku svatého ducha stát se adoptovaným Božím dítětem, zaradoval jsem se. Když jsem se o tuto informaci podělil se svou zesnulou manželkou Retou, její reakce byla jiná. K mému překvapení se rozplakala. Snila o tom, že se mnou stráví věčnost v pozemském ráji, který jí Organizace slíbila jako odměnu za celoživotní věrnou službu. Představovala si náš společný život, návrat k mládí a fyzické dokonalosti a založení naší vlastní rodiny. Teď bylo všechno pryč. Nebo snad ne?

Znamená, že když jsme první ovoce vykoupené z lidstva, jak se píše ve Zjevení 14:4, že přijdeme o to být lidmi? Vzdáváme se snad vzácných věcí, abychom se stali součástí prvního vzkříšení k životu?²⁴² Než učiníme ukvapené závěry, mějme na paměti, že pokud se Organizace může mýlit v naději Jiných ovcí, sotva má oprávnění mluvit s autoritou o naději Božích dětí. Ve skutečnosti, jak uvidíme v následující kapitole, se mýlí úplně ve všem.

8

Naděje na záchranu pro 144 000 a velký zástup

„Jestliže tedy někomu z vás chybí moudrost, ať stále prosí Boha, neboť všem dává štědře a bez kárání; a bude mu dána. Ať však stále prosí ve víře a vůbec nepochybuje, neboť ten, kdo pochybuje, je jako mořská vlna hnaná a rozfoukaná větrem.“ (Jakub 1:5, 6)

Než budeme pokračovat dál, měli bychom se zastavit a snažit se odstranit překážky v této diskusi, které se jistě objeví v důsledku letité soustavné indoktrinace na shromážděních a sjezdových proslovů. Zdá se, že jakákoli diskuse se svědky Jehovovými o vzkříšení se vždy nakonec soustředí na lokaci. Většina církví učí, že dobří jdou do nebe a zlí do pekla. Na rozdíl od tohoto tradičního názoru svědkové Jehovovi učí, že do nebe půjde pouze 144 000 lidí, zatímco všichni ostatní, spravedliví i nespravedliví, budou žít na zemi. Jsou trénováni, aby se těšili na život v ráji na zemi, na dovádění se lvy a tygry a na obývání sídel bohatých lidí, kteří budou zničeni při Armagedonu.

Nedokážu spočítat, kolikrát se stalo, že někdo při kazatelské službě komentoval krásu domu, který právě navštívil, a poznamenal, jak rád by tam po Armagedonu žil. Ironií je, že Organizace neustále radí Svědkům, aby se vyhýbali osidlům materialismu. Činí tak a přitom vyvolává obrazy materiálního ráje. Lze namítnout, že svědkové Jehovovi mohou být stejně materialističtí jako všichni ostatní, ale jejich materialismus spočívá v odloženém uspokojení.

Na jedné straně se učí, že pomazaní svědkové Jehovovi půjdou po smrti do nebe a už je nikdy nikdo neuvidí, zatímco většina Svědků buď přežije Armagedon, nebo pokud zemře před koncem, bude vzkříšena, aby žila jako lidé na zemi s obnoveným mládím a vitalitou a se svým tělem zbaveným všech vad. S takovým názorem ve skutečnosti netouží být součástí prvního vzkříšení, být s Ježíšem, sloužit jako králové a kněží pro obnovu lidstva. Když porovnáte chladnou neznámou života ducha daleko v nebi s hřejivou náručí pozemského ráje se všemi radostmi, které si člověk může užívat, je naprosto přirozené, že pro ně nabídka být jedním z pomazaných není nijak přitažlivá.

Záchrana není o lokalitě

Chceme-li být objektivní k opatření, které Bůh učinil pro křesťany prostřednictvím svého Syna, musíme se zbavit všech podobných představ. Nemůžeme předpokládat, že pomazaní odcházejí do nebe, aby je už nikdy nikdo neviděl. Nemůžeme ani předpokládat, že země bude během tisícileté Kristovy vlády rájem. Musíme dovolit Bibli, aby nám vše zjevila v pravý čas, když budeme studovat její slova, a nechat ji, aby nám odkrývala pravdu takovým tempem, které dokážeme vstřebat. Připomínám Ježíšova slova na rozloučenou, která řekl svým učedníkům krátce předtím, než sám vystoupil na nebesa: „Mám vám říci ještě mnohé, ale nyní to nejste schopni snést.“²⁴³

Při dalším studiu bychom měli mít na paměti jednu věc: náš nebeský Otec nás miluje. Pro ty, které miluje, má připravené podivuhodné věci. Bible nám říká, že:

Dychtivé očekávání tvorstva totiž čeká na zjevení Božích synů. Vždyť tvorstvo bylo podrobeno nicotnosti, ne ze své vlastní vůle, ale prostřednictvím toho, kdo je podrobil, na základě naděje, že i tvorstvo bude osvobozeno ze zotročení porušeností a bude mít slavnou svobodu Božích dětí. (Římanům 8:19-21)

Cokoli pro nás náš milující Otec připravil, jistě předčí vše, co si dokážeme představit.

144 000 – doslovné, nebo symbolické?

Podle svědků Jehovových zdědí nebeské království pouze 144 000 lidí. To znamená, že pro všechny ostatní musí existovat jiná naděje. Jsou přesvědčeni, že když Ježíš v Lukášovi 12:32 mluvil o tom, že dá království malému stádu, mluvil o doslovném počtu 144 000 lidí. Protože Bible neuvádí, že toto číslo je doslovné, a protože kniha Zjevení obsahuje řadu vidění plných symbolů, která byla dána apoštolu Janovi, na jakém základě Vedoucí sbor tvrdí, že toto konkrétní číslo je doslovné a nikoliv také symbolické?

Podle článku „Otázky čtenářů“ v čísle Strážné věže z 1. září 2004 existují dva důvody, proč předpokládat, že toto číslo je doslovné: První z odstavce 5 článku je, že ne všechna čísla ve Zjevení jsou symbolická. Některá jsou doslovná. Například ve Zjevení 21:14 se mluví o „dvanácti jménech dvanácti Beránkových apoštolů“. Víme, že apoštolů bylo jen dvanáct, takže víme, že toto číslo musí být doslovné.

To je opět argument slaměného panáka. Nikdo netvrdí, že každé číslo ve Zjevení je symbolické. Dokázat, že jedno číslo je doslovné, nedává nikomu právo jednoduše si vybrat jiné číslo a tvrdit, že je také doslovné. Na základě čeho můžeme určit, že číslo 12 použité ve Zjevení 21:14 není symbolické? Na to je jednoduchá odpověď. Víme, že jde o doslovné číslo, protože se můžeme podívat na jiné místo v Písmu a najít tam počet apoštolů znázorněný doslovně. U Matouše 10:2-4 je uveden nejen počet, ale také jména všech dvanácti.²⁴⁴

Takové povrchní uvažování nevěstí nic dobrého pro učenost Vedoucího sboru, když máme uvážit druhý důvod, který Strážná věž předkládá pro víru v doslovný počet pomazaných.

Všimněme si ale kontrastu mezi Janovým vyjádřením ve 4. a v 9. verši sedmé kapitoly knihy Zjevení. V případě první skupiny, totiž „těch, kdo byli zapečetěni“, uvádí konkrétní počet. U druhé skupiny, ‚velkého zástupu‘, však konkrétní počet uveden není. Je proto logické považovat číslo 144 000 za doslovné. Pokud by číslo 144 000 bylo symbolické a vztahovalo by se na skupinu, která má ve skutečnosti neurčitý počet členů, kontrast mezi těmito dvěma verši by zmizel. Kontext nám tedy poskytuje pádné důvody pro to, abychom číslo 144 000 chápali doslovně.²⁴⁵

Všechno se to redukuje na toto: V opačném případě „kontrast mezi těmito dvěma verši [4 a 9] by zmizel.“ Opravdu?!

Co když se kontrast mezi oběma skupinami nemá týkat počtu?

Všimli jste si při čtení této pasáže ve Zjevení, že Jan nevidí 144 000? Pouze slyší jejich počet.

⁴ A slyšel jsem počet těch, kdo byli zapečetěni, sto čtyřicet čtyři tisíce zapečetěných z každého kmene izraelských synů: […]

⁹ Potom jsem viděl, a pohleďme, velký zástup, který žádný člověk nemohl sečíst, ze všech národů a kmenů a lidí a jazyků, jak stojí před trůnem a před Beránkem, oblečený v bílá roucha; a v jejich rukou byly palmové ratolesti. (Zjevení 7:4, 9)

Je možné, že tyto dvě skupiny zobrazené ve verši 4 a pak znovu v 9 jsou vlastně jedna a tatáž skupina představená ze dvou různých pohledů? Je možné, že slyší číslo, které symbolizuje vládnoucí charakter velkého zástupu? Podle knihy Hlubší pochopení se zdá, že „dvanáctka… představuje úplné, vyvážené, božsky ustavené uspořádání.“²⁴⁶ Než se budeme zabývat touto možností, posloužilo by nám, kdybychom si biblicky ověřili, že počet zapečetěných není doslovných 144 000. Existují biblické důkazy, které naznačují, že tento počet je symbolický? Vskutku existují.

Biblický důkaz, že 144 000 je symbolické číslo

Možná jste někdy v televizi sledovali kriminální seriál, kde se policisté soustředí na jednoho podezřelého a mají tzv. tunelové vidění. Jsou si tak jistí, že mají padoucha na mušce, že se nedívají jinam, ignorují ospravedlňující důkazy o jeho nevině a nechávají skutečného pachatele na svobodě, aby páchal další zločiny.

Tolik jsem důvěřoval slabé logice, kterou publikace Strážná věž používají, aby přesvědčily stádo, že pouze 144 000 může doufat, že bude pomazáno Bohem, že jsem nezohlednil všechny důkazy. Ve skutečnosti existuje jedna pasáž Písma, která činí myšlenku doslovného počtu směšnou. Najdeme ji v knize Galaťanům.

Povězte mi, vy, kdo chcete být pod zákonem: Neslyšíte Zákon? Například je napsáno, že Abraham získal dva syny, jednoho ze služky a jednoho ze svobodné; ale ten ze služky se ve skutečnosti narodil podle způsobu těla, ten druhý ze svobodné skrze slib. To slouží jako symbolické drama, neboť tyto ženy znamenají dvě smlouvy; ta jedna z hory Sinaj, která rodí děti k otroctví a která je Hagar. Tato Hagar tedy znamená Sinaj, horu v Arábii, a odpovídá dnešnímu Jeruzalému, neboť ten je se svými dětmi v otroctví. Ale Jeruzalém nahoře je svobodný a on je naše matka. (Galaťanům 4:21-26)

Tou svobodnou ženou byla Sára, Abrahamova manželka, která porodila Izáka, když jí bylo 90 let a byla již dávno za hranicí plodnosti. Tímto zázračným narozením Jehova splnil svůj slib Abrahamovi, že jeho potomků bude mnoho a že skrze jeho semeno neboli potomstvo budou požehnány národy.²⁴⁷

Jedná se o symbolické drama, nebo řečeno jazykem Svědků, o prorocký protiobraz. Pavel samozřejmě věděl, že Židé pocházejí ze Sáry, nikoli z Hagar, ale píše zde v metafoře. Hagar byla Sářina egyptská služebná – otrokyně. Protože Sára byla neplodná, dala Hagar Abrahamovi za ženu, aby měl syna, a otrokyně mu porodila Išmaela.²⁴⁸ Sářiny děti vstoupily do smluvního vztahu s Bohem, když je Mojžíš vysvobodil z egyptského otroctví. Na základě této smlouvy se mohly stát královstvím kněží. Kdyby tuto smlouvu dodržovali, mohli vládnout s Ježíšem v mesiášském království a obnovit celé lidstvo zpět do Boží rodiny.²⁴⁹ Oni ji však nedodrželi, a tak patřili k fyzickému městu Jeruzalému a byli otroky hříchu.

V tomto symbolickém dramatu tedy otrokyně Hagar představovala Jeruzalém a v duchovním či symbolickém smyslu byli jejími dětmi Izraelité, kteří odmítli Ježíše jako Mesiáše.

Naproti tomu Židé a pohané, kteří Ježíše přijali a byli pomazáni svatým duchem, byli hříchu zbaveni. Patří k Jeruzalému nahoře. To je z této pasáže evidentní, ale je to také porozumění předkládané v publikacích Organizace:

Přesto bylo jméno Jeruzalém dále používáno a symbolizovalo něco mnohem většího než pozemské město. Apoštol Pavel zjevil pod božskou inspirací, že existuje „Jeruzalém nahoře“, o němž mluví jako o ‚matce‘ pomazaných křesťanů. (it-1, str.853)

Nyní se zamyslete nad tím, co Pavel říká dále:

Vždyť je napsáno: „Raduj se, neplodná, která nerodíš; ozvi se a nahlas volej, ty, která nemáš porodní bolesti; vždyť děti opuštěné ženy jsou četnější než té, jež má manžela.“ Bratři, jsme děti, které patří slibu stejně jako Izák.“ (Galaťanům 4:27, 28)

Děti opuštěné ženy, Sáry, jsou pomazaní křesťané. Děti otrokyně Hagar jsou miliony Židů, kteří odmítli Ježíše.

To vše podporují publikace svědků Jehovových. Tak jak je možné, že jsem přehlédl tento jasný rozpor, který to tvoří s učením, že pomazaných křesťanů může být jen 144 000? Jak mohou být děti opuštěné ženy početnější než miliony Židů, kteří byli dětmi otroctví, když je jejich počet omezen na 144 000? Jediný způsob, jak to dává smysl, je ten, že 144 000 je symbolické číslo.

Obrovské důsledky pro doslovné číslo

J. F. Rutherford učil, že 144 000 je doslovné číslo. Tím, že toto číslo určil za doslovné, vytvořil Rutherford, který byl v podstatě jednočlenným Vedoucím sborem, již v roce 1934 současné učení o Jiných ovcích.²⁵⁰ Jinými slovy, celý důvod pro vytvoření druhotné třídy křesťanů s pozemskou nadějí, kteří nemají žádné výhody prvního vzkříšení²⁵¹, spočíval v tom, aby se vysvětlil rostoucí počet přívrženců, kteří překračovali doslovný počet 144 000. Kdyby byl Rutherford veden svatým duchem, pak by pokorně uznal, že se mýlí, a sklonil by se před důkazy, které měl před sebou, a opustil by svou víru v doslovný počet. Místo toho udělal to, co dělají falešní proroci. Svou lež umocnil ještě větší lží a spřádal stále složitější síť dezinformací a falešných výkladů, až dnes máme v řadách svědků Jehovových miliony lidí, kteří si dobrovolně odpírají přístup k život zachraňujícímu tělu a krvi našeho Pána, symbolizovaném v podobě symbolů chleba a vína.

Podporou Rutherfordova závěru, že číslo je doslovné, Vedoucí sbor svědků Jehovových nadále upírá milionům lidí naději na záchranu, kterou Ježíš nabídl všem, kdo v něj vkládají víru – oprávnění stát se Božími dětmi a zdědit nebeské království.²⁵² Jak věrně se současný Vedoucí sbor podobá vedoucím Izraele, o němž Ježíš řekl:

„Běda vám, znalci Zákona a farizeové, pokrytci, protože zavíráte nebeské království před lidmi; sami totiž nevcházíte, a těm, kdo jsou na cestě do něho, nedovolujete vejít.“ (Matouš 23:13)

Z dobrého důvodu Jehova svým služebníkům říká: „Nevkládejte důvěru v urozené ani v syna pozemského člověka, kterému nepatří záchrana.“²⁵³

Pokud se nadále hlásíte k naději Jiných ovcí svědků Jehovových, nevkládáte svou důvěru v Boha, ale ve výklady lidí, přesněji řečeno ve výklad jednoho člověka: J. F. Rutherforda, muže, který v roce 1917 uzmul moc správní radě společnosti Strážná věž a použil přitom taktiku, která nemá nic společného s křesťanskou osobností, ale má všechno společné s dnešním korporátním světem.²⁵⁴

Chyba v logice společnosti Strážná věž

Důvodem, proč je logika předložená ve Strážné věži z roku 2004 chybná, je to, že je založena na několika falešných domněnkách. Týkají se interpretací, které Organizace překládá k: 1) totožnosti velkého zástupu, 2) místu, kde se nachází velký zástup a 3) významu velkého soužení.

Těžko lze očekávat, že člověk vyvodí správný závěr, když vychází z chybných předpokladů. To nedělejme. Místo toho si přečtěme kontext. Rád bych vás vyzval, abyste si přečetli celou sedmou kapitolu Zjevení, a bylo by dobré mít po ruce meziřádkový překlad. Pokud máte přístup k internetu, mohu vám doporučit, abyste použili zdroj, jako je biblehub.com, protože poskytuje hypertextové odkazy na meziřádkový překlad a také na několik respektovaných biblických slovníků.

Všimněte si, že ve Zjevení 7:4 Jan říká: „A slyšel jsem počet těch, kdo byli zapečetěni…“, ale v 9. verši říká: „Potom jsem viděl, a pohleďme, velký zástup…“. Jan neviděl 144 000 lidí. Slyšel pouze číslo, které bylo k němu voláno. Když se otočil, aby se podíval, uviděl nespočetný velký zástup. Pokud nyní předpokládáme, že číslo 144 000 je doslovné, vyplývá z toho, že velký zástup se vztahuje k jiné skupině. Z Pavlových slov Galaťanům jsme však právě viděli, že nemůže být doslovné. Do této diskuse tedy vstupujeme s biblickým faktem: Číslo musí být symbolické.

Společnost Strážná věž uznává, že nebeská naděje je jen jedna. Mnohem důležitější je, že to bez dvojznačnosti stanoví sama Bible:

Je jedno tělo a jeden duch, stejně jako jste byli povoláni v té jedné naději, ke které jste byli povoláni; jeden Pán, jedna víra, jeden křest; jeden Bůh a Otec všech, který je nade všemi a prostřednictvím všech a ve všech. (Efezanům 4:4-6)

Vzhledem k tomu, že můžeme ukázat, že velký zástup je v nebi společně se 144 000, můžeme vyvodit, že čteme o stejné skupině, ale ze dvou různých pohledů.

Identifikace velkého zástupu

Publikace se o „velkém zástupu jiných ovcí“ zmiňují často, přičemž přesně tato fráze se na jejich stránkách objevuje více než 300krát. Průměrného Svědka pravděpodobně překvapí, že nejenže se tato fráze v Bibli nikde nevyskytuje, ale že ani neexistuje žádný text, který by spojoval Jiné ovce z Jana 10:16 s velkým zástupem ze Zjevení 7:9. Tento vztah je zcela konstruktem Organizace.

Tím, že publikace obě skupiny takto spojují, musí vysvětlit, jak to, že zástup v nebi nemá nebeskou naději, ale pozemskou. Za tímto účelem vysvětlují, že jejich přítomnost v nebi před Božím trůnem je třeba chápat obrazně. Je pro to nějaký důvod?

Ve Zjevení 7:9, 10 je zobrazen Boží trůn spolu s Beránkem [Ježíšem], anděly, 24 staršími a 4 živými bytostmi. Publikace nerozporuje, že tito všichni jsou doslova v nebi, doslova před Božím trůnem, kolem něj a uprostřed něj. Není proto pravděpodobné, že velký zástup je tam také doslova s ostatními? Je tu však ještě něco víc. V 15. verši se píše, že „prokazují mu dnem i nocí posvátnou službu v jeho chrámu“. Slovo „chrám“ je v řečtině naos. Strongova konkordance vysvětluje, že jde o „tu část chrámu, kde sídlí sám Bůh.“²⁵⁵ Thayerův řecký lexikon s tím souhlasí a uvádí, že se „používá na chrám v Jeruzalémě, ale pouze na samotnou budovu chrámu (nebo svatyni), která se skládá ze svaté a nejsvětější (v klasické řečtině se používá na svatyni nebo vnitřní prostory chrámu, kde bylo umístěno zobrazení boha…, což je třeba odlišit od… celého chrámu, celkového posvěceného a ohrazeného chrámového komplexu; toto rozlišení je dodržováno i v Bibli.“²⁵⁶

Organizace má v nauce o Jiných ovcí obrovskou investici, což jí prakticky znemožňuje se jí vzdát, a to i tváří v tvář zdrcujícím biblickým důkazům. Protože „velký zástup jiných ovcí“ není považován za kněžskou třídu, jakou jsou pomazaní, musí Vedoucí sbor vysvětlit, jak mohou být tito jedinci ve vidění přítomni ve svatyni, kam směli chodit pouze levitští kněží. Jejich snaha obejít tuto velmi nepříjemnou skutečnost vypovídá mnohé o jejich skutečných motivacích. Například v knize Zjevení vrcholí se píše:

O 24 starších a skupině pomazaných 144 000 je řečeno, že jsou „kolem dokola trůnu“ Jehovova a „na [nebeské] hoře Sionu“. (Zjevení 4:4; 14:1) Velký zástup není kněžskou třídou a nedostává se do tohoto vyvýšeného postavení. Později, ve Zjevení 7:15, je ovšem popsáno, že slouží Bohu „v jeho chrámu“. Tento chrám však neznamená vnitřní svatyni, Nejsvětější. Je to spíše pozemské nádvoří Božího duchovního chrámu. Řecké slovo naós, které je zde přeloženo výrazem „chrám“, často znamená v širším smyslu celou budovu, postavenou k uctívání Jehovy. Dnes tato duchovní stavba zahrnuje nebe i zemi.²⁵⁷

Bystrý čtenář rychle pozná, že svižné tvrzení, že naos „často znamená… celou budovu“ chrámu s jeho nebeskými a pozemskými nádvořími, je uvedeno bez jakýchkoli odkazů, které by ho podporovaly. Spoléhají na slepou důvěřivost řadových čtenářů, že to přijmou jako evangelium, ale jak jsme právě viděli, toto tvrzení je zjevně nepravdivé. Bývaly doby, kdy jim taková nepravdivá tvrzení mohla projít a procházela, protože málokdo měl čas věnovat se výzkumu v zaprášených knihovnách a prohrabávat se svazky tiskovin při hledání toho jediného sousta pravdy. To vše se změnilo na přelomu století, kdy internet přinesl do obývacích pokojů běžných lidí nástroje pro zkoumání Bible spolu s vyhledávacími nástroji, které dokáží odhalit relevantní fakta během několika mikrosekund v reakci na pouhých několik kliknutí myší. Stejně jako knihtisk odhalil mnohé nepravdy vyučované v katolické církvi tím, že zpřístupnil Bibli obyčejnému člověku, tak změnil internet hrací pole pro pilnější studenty z řad svědků Jehovových, kteří v tomto případě nespolkli výše uvedené tvrzení ve vydání knihy Zjevení – Jeho slavné vyvrcholení se přiblížilo! z roku 1988.

S přechodem do 21. století, pilní studenti mezi Svědky nutili Organizaci, aby se k této otázce vrátila, což se pokusila učinit ve vydání Strážné věže z 1. května 2002:

Otázky čtenářů

Ve které části Jehovova chrámu prokazoval v Janově vidění „velký zástup“ posvátnou službu Bohu? – Zjevení 7:9-15.

Logicky lze říci, že velký zástup uctívá Jehovu na jednom z pozemských nádvoří jeho velkého duchovního chrámu, konkrétně na místě, které odpovídá vnějšímu nádvoří Šalomounova chrámu.²⁵⁸

Článek dále nevysvětluje, proč „je logické říci, že velký zástup uctívá Jehovu na jednom z pozemských nádvoří“. Zbytek článku pojednává o různých nádvořích různých chrámů, zřejmě ve snaze zamlžit problém a zmást čtenáře, protože nic z toho není relevantní pro otázku, na co se vztahuje výraz „chrám“, naos. Na jednom místě se v článku dokonce uvádí:

Naproti tomu řecké slovo (na·os’), které se v Janově vidění velkého zástupu překládá také jako „chrám“, je konkrétnější. Ve spojitosti s jeruzalémským chrámem se obvykle vztahuje na Svatou svatých, na chrámovou budovu nebo na prostory chrámu. Někdy se překládá slovem „svatyně“. – Matouš 27:5, 51; Lukáš 1:9, 21; Jan 2:20²⁵⁹

Je zajímavé, že i tři biblické odkazy uvedené u této definice podporují chápání, že „chrám“ ze Zjevení 7:15 se vztahuje na Svatou a Nejsvětější komnatu, ale ne na chrámové nádvoří.

Přesto autor článku tyto důkazy ignoruje. Ani se je nepokouší vysvětlit. Prostě jen opakuje oficiální stanovisko Organizace a na závěr uvádí vymyšlené protiobrazné uplatnění, aby se pokusil vyhnout důkazu, že velký zástup slouží v Božím chrámu v kněžské funkci.

Členové velkého zástupu… jsou tudíž prohlášeni za spravedlivé a mají naději, že se stanou Božími přáteli a přežijí velké soužení. (Jakub 2:23, 25) V mnoha směrech se podobají proselytům v Izraeli. Ti se podřizovali smlouvě Zákona a uctívali Boha společně s Izraelity.

Tito proselyté ovšem nesloužili na vnitřním nádvoří, kde své povinnosti vykonávali kněží. A pokud jde o Jehovův velký duchovní chrám, členové velkého zástupu nejsou na jeho vnitřním nádvoří, neboť toto nádvoří znázorňuje dokonalý, spolehlivý stav těch členů Jehovova ‚svatého kněžstva‘, kteří jsou jakožto Boží synové pomazáni duchem a jsou dosud na zemi. (1. Petra 2:5) Ale jak řekl nebeský starší Janovi, členové velkého zástupu jsou skutečně v chrámu, a ne mimo areál chrámu na nějakém duchovním Nádvoří pohanů. Je to skutečně velká výsada! A důrazně tím je ukázáno, že každý z nich si musí uchovávat duchovní a morální čistotu, a to neustále.²⁶⁰

Dokážeš to sledovat? Otázka se shrnuje do následujícího: „Slouží členové velkého zástupu ve Svatyni, kde přebývá Bůh a kam mohou vstoupit pouze kněží?“

Tím, že autor uzavírá svůj text myšlenkovou mlhou irelevantních domněnek, doufá, že si čtenář bude myslet, že Organizace vyhrála spor, a unikne mu, že na svou „otázku od čtenářů“ vlastně nikdy neodpověděla.

Vzhledem k takové zjevné neupřímnosti, opravdu bychom měli upínat svou naději na záchranu k výkladu J. F. Rutherforda a současného Vedoucího sboru, pokud jde o naději Jiných ovcí?

Kdo je ten velký zástup?

Protože Bible jasně umisťuje velký zástup do nebe, je snadné předpokládat, že se skládá z pomazaných Božích dětí, z těch, kteří tvoří první vzkříšení a budou vládnout s Kristem jako králové a kněží.²⁶¹ Vždy však hrozí nebezpečí, že nezvážíme, zda celý kontext podporuje jakýkoli závěr, který bychom mohli učinit. Exegeze vyžaduje, abychom prozkoumali všechny důkazy a ujistili se, že všechny odpovídají jakémukoli porozumění, které bychom mohli z Písma vyvodit. Udělejme to tedy nyní tím, že se zamyslíme nad kontextem Zjevení 7:9-15 týkajícího se totožnosti velkého zástupu.

Potom jsem viděl, a pohleďme, velký zástup, který žádný člověk nemohl sečíst, ze všech národů a kmenů a lidí a jazyků, jak stojí před trůnem a před Beránkem, oblečený v bílá roucha; a v jejich rukou byly palmové ratolesti. A neustále volají silným hlasem a říkají: „Za záchranu vděčíme svému Bohu, který sedí na trůnu, a Beránkovi.“ A všichni andělé stáli kolem trůnu a starších a čtyř živých tvorů a padli na tvář před trůnem a uctívali Boha a řekli: „Amen! Požehnání a sláva a moudrost a díkůvzdání a čest a moc a síla buď našemu Bohu po celou věčnost. Amen.“ A jeden ze starších mi odpověděl a řekl: „Kdo jsou ti, kdo jsou oblečeni v bílá roucha, a odkud přišli?“ Ihned jsem mu tedy řekl: „Můj pane, ty to víš.“ A řekl mi: „To jsou ti, kdo vycházejí z velkého soužení a vyprali svá roucha a vybílili je v Beránkově krvi. Proto jsou před Božím trůnem; a prokazují mu dnem i nocí posvátnou službu v jeho chrámu; a Ten, který sedí na trůnu, rozprostře nad nimi svůj stan. (Zjevení 7:9-15)

Prozkoumejme jednotlivé prvky tohoto vidění. Jsou to lidé ze všech národů a kmenů, kteří:

Křičí, že za svou záchranu vděčí Bohu a Ježíši,

Drží palmové ratolesti,

Stojí před trůnem,

Jsou oblečeni do bílého roucha vypraného v Beránkově krvi,

Přicházejí z velkého soužení,

Slouží v Božím chrámu.

Jak mohl Jan pochopit, co vidí? Pro Jana, který byl sám Žid, by „lidé ze všech národů“ představovali nežidy nebo pohany, zatímco lidé ze všech kmenů by mohli zahrnovat Židy, kteří byli rozděleni do 13 kmenů.²⁶²

Jaký význam mají ta bílá roucha? Ve Zjevení jsou zmíněny pouze na jednom dalším místě.

A když otevřel pátou pečeť, viděl jsem pod oltářem duše těch, kdo byli pobiti kvůli Božímu slovu a kvůli svědeckému dílu, jež mívali. A volali silným hlasem a říkali: „Až dokdy, Svrchovaný Pane, svatý a pravý, se budeš zdržovat a nebudeš soudit a mstít naši krev na těch, kdo bydlí na zemi?“ A každému z nich bylo dáno bílé roucho; a bylo jim řečeno, aby ještě chvilku odpočívali, dokud se nenaplní také počet jejich spoluotroků a jejich bratrů, kteří mají být zabiti, jako byli i oni. (Zjevení 6:9-11)

Tyto verše se týkají pomazaných Božích dětí, které jsou umučeny za to, že vydávají svědectví o Pánu. Na základě obou zpráv se zdá, že bílá roucha znamenají schválené postavení před Bohem. Jsou ospravedlněni k věčnému životu díky Božímu milosrdenství.

Pokud jde o význam palmových ratolestí, jedinou další zmínku najdeme u Jana 12:12, 13, kde zástup chválí Ježíše jako Krále Izraele, který přichází v Božím jménu. Velký zástup uznává Ježíše jako svého Krále.

Jak jsme již viděli v předchozích podkapitolách, tento velký zástup nejenže stojí před Božím trůnem, který je v nebi, ale jeho členové jsou vyobrazeni, jak Bohu ve dne v noci poskytují „posvátnou službu v jeho chrámu“, což představuje vnitřní svatyni nebo nejsvětější. Pouze vyvoleným, Božím dětem, se dostává výsady sloužit s Kristem jako králové a kněží před Božím trůnem v nebesích. Ve Zjevení 5:10 se o nich říká, že z nich Pán učiní „království a kněze pro našeho Boha a mají kralovat na zemi.“²⁶³

Sjednocení 144 000 s velkým zástupem

Organizace uznává, že 12 kmenů uvedených ve Zjevení 7:5-8 je obrazných nebo symbolických. Například v Izraeli neexistoval žádný kmen Jozef, jak je zobrazen v 8. verši. Ve výčtu chybí kmeny Dan a Efrajim a je v něm zahrnut 13. kmen Levi. Jedná se tedy o symbolický výčet. Z každého symbolického kmene je vyčleněn symbolický počet osob, přesně 12 000 z každého kmene. Ani o osobu více, ani o osobu méně; 12 000 přesně. Toto všechno je samozřejmě symbolické. Přesto pro společnost Strážná věž, když sečtete těchto dvanáct symbolických čísel vybraných z dvanácti symbolických kmenů, se nějakým způsobem náhle promění v doslovné číslo. Jaká je za tím logika?

Už jsme si ukázali, že číslo 144 000 je symbolické, ale proč ho Ježíš používá právě zde? Jak jsme četli dříve, číslo 12 a jeho násobky představují úplné, vyvážené, božsky ustavené vládní uspořádání.²⁶⁴

Sečteme-li 12 symbolických čísel po 12 000, musíme dojít ke stejně symbolickému číslu: 144 000, které představuje velký počet osob podílejících se na „úplném, vyváženém, božsky ustaveném vládním uspořádání“. Co když Jan slyší symbolické číslo představující Boží správu pod vedením Krista, ale když se otočí, vidí skutečnost, že tato správa se skládá z lidí ze „všech národů a kmenů [včetně doslovných izraelských kmenů] a národů a jazyků“?

Protože 144 000 je v nebi a velký zástup je také v nebi a protože nebeská naděje je jen jedna, vyplývá z toho, že tyto verše se týkají téže skupiny. V prvním případě je to číslo, které Jan slyší, ale nevidí, jak Pán ukazuje, že tato skupina je božsky uspořádaná a je vybrána z Jehovových věrných služebníků. Víme to proto, že Kristovo tělo, křesťanský sbor, se také nazývá „Boží Izrael.“²⁶⁵ Přijetím Krista se Židé i pohané stávají Abrahamovými potomky, duchovními Židy narozenými ze svobodné ženy.

Všichni jste vlastně Božími syny prostřednictvím své víry v Krista Ježíše. Vy všichni totiž, kteří jste byli pokřtěni v Krista, jste si oblékli Krista. Není Žid ani Řek, není otrok ani svobodný, není muž ani žena, neboť všichni jste jedna osoba ve spojení s Kristem Ježíšem. (Galaťanům 3:26-28)

Všimněte si, že symbolický počet 12 000 je vybrán z každého z 12 kmenů. To znamená, že z každého kmene je povolán jen malý počet. Ne všichni, kdo se prohlašují za křesťany, jsou povoláni, aby byli kněžími a králi s Kristem. To je obdoba toho, co se dělo v Izraeli před příchodem Krista. V Římanům 9:27 Pavel cituje z Izajáše: „Ačkoli počet izraelských synů může být jako mořský písek, je to ostatek, jenž bude zachráněn.“ Stejně tak, přestože jsou miliardy lidí, kteří se hlásí ke křesťanství, jako písku v moři, pouze ostatek je povolán být Božími dětmi. Ti jsou přirovnáváni k pšenici rostoucí mezi plevelem.²⁶⁶

Náš nebeský Otec tedy po celou dobu vybírá z křesťanstva neboli duchovního Izraele, který je z velké části stejně odpadlý jako starověký Izrael, malou skupinu lidí, jejichž skutečný součet nelze poznat; ti jsou zastoupeni symbolickým číslem 144 000 označujícím velké, vyvážené a Bohem ustanovené správní uspořádání neboli vládu.

JW.org zavírá království Abrahamovi, Izákovi, Jákobovi a prorokům

Právě jsme viděli biblické důkazy na podporu myšlenky, že velký zástup jsou pomazané Boží děti; je však jejich počet omezen na křesťany, nebo zahrnuje i věrné předkřesťanské Boží služebníky sahající až k Abelovi?

To by jistě způsobilo problémy nauce Svědků, která tvrdí, že Božími dětmi je pouze 144 000 křesťanů. Jak to? Protože zahrnutí předkřesťanských Božích služebníků by snadno překročilo hranici 144 000!

Je dost těžké si představit, že méně než 144 000 věrných křesťanů a křesťanek bylo Bohem vyvoleno a zapečetěno během prvního století křesťanství, natož pak v mezidobí 1 900 let, které vedlo ke vzniku svědků Jehovových v roce 1931. Ale myslet si nyní, že v tisíciletích před Kristem nebylo dost věrných Božích služebníků, kteří by tento počet naplnili a překonali, je prostě směšné.

Aby tedy Vedoucí sbor tuto nauku ochránil, musí své stádo přesvědčit, že žádný z věrných mužů a žen dávných dob – včetně takových významných postav, jako byli Mojžíš, Debora a Daniel – nemá podíl na nebeské naději, která je křesťanům nabízena. Aby tohoto úkolu dosáhli, opět tlačí do služby eisegezi tím, že nesprávně aplikují Ježíšův výrok v Matouši 11:11. Cituji z publikace JW.org, Ježíš – cesta, pravda a život (2019):

Když Janovi učedníci odejdou, Ježíš říká zástupu lidí, že Jan není jenom prorok. Je Jehovův „posel“, o kterém se zmiňuje proroctví u Malachiáše 3:1. Je také prorok Elijáš, jehož příchod je předpovězený u Malachiáše 4:5, 6. Ježíš vysvětluje: „Ujišťuji vás, že mezi těmi, kdo se kdy narodili, není nikdo větší než Jan Křtitel. Ale i ten nejmenší v nebeském království je větší než on.“ (Matouš 11:11)

Když Ježíš říká, že ten nejmenší v nebeském království je větší než Jan, ukazuje tím, že Jan v nebeském království nebude. Připravil lidi na Ježíšův příchod, ale zemře dřív, než Ježíš otevře cestu do nebe. (Hebrejcům 10:19, 20) Jan je věrný Boží prorok a bude žít na zemi pod vládou Božího království.²⁶⁷

Všimli jste si, že Ježíš neupřesňuje, co měl na mysli, když mluvil o tom, že „nejmenší člověk v nebeském království“ je větší než Jan Křtitel? Už jen na základě tohoto verše lze jeho slova vykládat různě. Vždy, když je význam nějaké pasáže Písma nejasný nebo nejednoznačný, musíme jít jinam, abychom vyřešili její význam. To však nefunguje, pokud máte nějakou agendu, takže Vedoucí sbor jednoduše vydává následující kategorická tvrzení.

Věrní Boží služebníci v předkřesťanských dobách, i když nebyli zrozeni jako duchovní synové Boží s nebeskou nadějí, měli Božího ducha. (Soud 6,34; 11,29; 14,6; 2 Sam 23,2; 2 Tim 3,16) Například Jan Křtitel byl „naplněn svatým duchem“; přesto neodešel do nebe, neboť Ježíš o něm řekl: „Nejmenší v nebeském království je větší než on“. – Mat. 11:11.²⁶⁸

Mezi tato knížata budou patřit všichni muži víry od Abela až po Jana Křtitele. Bude někdo z nich v nebi? Ne.²⁶⁹

Tyto úryvky jsou dalším příkladem eisegeze – vnucování vlastního výkladu do biblického verše, místo aby se nechala Bible mluvit sama za sebe. Z předchozích kapitol si jistě vzpomínáte, že jsme se učili, že prvním pravidlem při snaze určit význam nejednoznačného nebo záhadného verše je odmítnout jakýkoli výklad, který je v rozporu s jinými částmi Bible.

Výklad Matouše 11:11, který zastává Vedoucí sbor, je chybný, protože z Ježíšových slov v Lukášově evangeliu máme jasný důkaz, že Jan Křtitel a další věrní proroci dávných dob budou v nebeském království:

Tam bude váš pláč a skřípání zubů, až uvidíte Abrahama a Izáka a Jákoba a všechny proroky v Božím království, ale sebe vyhozené ven. Dále přijdou lidé z východních a západních končin a od severu a jihu a spočinou u stolu v Božím království. A pohleďte, jsou poslední, kteří budou první, a jsou první, kteří budou poslední.“ (Lukáš 13:28-30)

Souhlasil by Vedoucí sbor s tím, že odkaz na „Boží království“ zde odkazuje na nebeskou naději pomazaných křesťanů? Ano! Čtěme ve Strážné věži:

„Mnozí“ se vztahuje na lidi, kteří prosili, aby byli vpuštěni dovnitř poté, co byly dveře zavřené a zamčené. Byli to „činitelé nespravedlnosti“, kteří neměli nárok být s „Abrahamem, Izákem, Jákobem a všemi proroky v Božím království.“ Ti „mnozí“ si mysleli, že budou první „v Božím království“, ale ve skutečnosti budou poslední, což evidentně znamená, že v něm vůbec nebudou. – Lukáš 13:18-30.

Kontext ukazuje, že Ježíš se zabýval vstupem do Božího nebeského království. Židovští představitelé se tehdy dlouho těšili výsadnímu postavení a měli přístup k Božímu slovu. Měli pocit, že jsou duchovně bohatí a v Božích očích spravedliví, na rozdíl od obyčejných lidí, kterých si nevážili. (Jan 9,24-34) Ježíš však řekl, že výběrčí daní a nevěstky, kteří přijmou jeho poselství a činí pokání, mohou mít Boží schvální. – Srovnej Matouš 21:23-32; Lukáš 16:14-31.

Obyčejní lidé, kteří se stali Ježíšovými učedníky, byli v řadě na přijetí za duchovní syny, když se o Letnicích 33 př. n. l. otevřelo nebeské povolání. (Hebrejcům 10:19, 20) Ačkoli Ježíše slyšely obrovské zástupy lidí, těch, kteří ho přijali a později získali nebeskou naději, bylo málo.²⁷⁰

Možná se právě teď drbete na hlavě a přemýšlíte, jak mohou na jedné straně tvrdit, že lidé jako Abraham, Izák a Jákob spolu se všemi proroky nemají nebeskou naději, a na druhé straně souhlasit, že Lukáš 12:32 mluví o nebeské naději, když mluví o Božím království? Pokud je Boží království nebeskou nadějí a „Abraham, Izák, Jákob a všichni proroci jsou v Božím království“, pak „Abraham, Izák, Jákob a všichni proroci“ mají nebeskou naději. Jak mohou tento zřejmý závěr obejít? Zde se eisegetické zkoumání Bible ukazuje být výsměchem samo sobě i všem těm, kteří naivně důvěřovali lidem, že je vyučují Pravdě.

Předchozí „Otázky čtenářů“ končí:

Ale malé stádo duchovně zplozených lidí, které obdrží tuto odměnu, by se dalo přirovnat k Jákobovi, který odpočívá u stolu v nebi s Jehovou (větším Abrahamem) a jeho Synem (předobrazným Izákem).

Vidíte, jak překroutili Písmo, aby zakryli jasně danou pravdu? Pokud to není zřejmé, podívejme se znovu na verš, který se snaží vysvětlit:

Tam bude váš pláč a skřípání zubů, až uvidíte Abrahama a Izáka a Jákoba a všechny proroky v Božím království, ale sebe vyhozené ven. (Lukáš 13:28)

V tomto verši Ježíš kárá židovské vůdce, kteří se považují za spravedlivé, ale budou vyvrženi mimo Boží království. Koho však uvidí v Božím království? Uvidí všechny dávné proroky. Co o tom říká Strážná věž?

Nic!

Vůbec se nepokouší vysvětlit, jak mohou být všichni dávní proroci viděni v Božím království, které, jak uznávají, odkazuje na nebeskou naději udělenou „malému stádu duchem zplozených lidí“. Jak to mohou tvrdit, když jinde kategoricky prohlašují, že proroci před Kristem mají pouze pozemskou naději? Nemohou! Rozhodli se to tedy ignorovat a doufají, že to budou ignorovat i svědkové Jehovovi.

Stále však musí vysvětlit, jak je možné, že Abraham, Izák a Jákob jsou v Božím království, když jejich oficiální učení říká, že tito lidé nemají nebeskou naději.

Tady už to začíná být opravdu hloupé.

Ježíš se nezmiňuje o tom, že zlí židovští vůdci uvidí „malé stádo duchem zplozených lidí“, jak tvrdí Strážná věž. Zmiňuje se pouze o Abrahamovi, Izákovi a Jákobovi a samozřejmě o všech prorocích. Nyní tedy zvou do akce starou osvědčenou metodu: předobrazy a protiobrazy. Říkají, že když Ježíš říká „Abraham“, myslí tím ve skutečnosti „Jehovu“, a když říká „Izák“, myslí tím ve skutečnosti sebe, a když říká „Jákob“, myslí tím ve skutečnosti své „malé stádo duchem zplozených lidí“!? Cože?

Ježíš Kristus tato slova neříká svědkům Jehovovým, ale židovským vůdcům, kteří mu odporovali. Tito vůdci věřili Písmu, které slibovalo, že praotcové izraelského národa se dostanou do Božího království stejně jako věrní proroci. Toto království jim bylo slíbeno za to, že budou dodržovat smlouvu, kterou s nimi Bůh uzavřel prostřednictvím Mojžíše.

A Mojžíš vyšel k pravému Bohu a Jehova na něj začal volat z hory a řekl: „Tak máš říci Jákobovu domu a povědět izraelským synům: ‚Sami jste viděli, co jsem učinil Egypťanům, abych vás nesl na orlích křídlech a přivedl k sobě. A jestliže teď budete přesně poslouchat můj hlas a skutečně budete dodržovat mou smlouvu, pak se jistě stanete mým zvláštním majetkem ze všech ostatních národů, protože celá země patří mně. A sami se mi stanete královstvím kněží a svatým národem.‘ To jsou slova, která máš říci izraelským synům.“ (2. Mojžíšova 19:3-6)

Toto je stará smlouva, smlouva, kterou Jehova uzavřel s Izraelity. Kdyby tuto smlouvu dodržovali, Jehova by dodržel svůj slib. Stali by se královstvím kněží. Bylo to, co Jehova slíbil, něco jiného než slib daný prostřednictvím Krista v nové smlouvě, která nahradila starou? Petr ukazuje, že tomu tak nebylo. Cituje Mojžíšova slova, ale vztahuje je na křesťanský sbor a píše:

Ale vy jste „vyvolený rod, královské kněžstvo, svatý národ, lid pro zvláštní vlastnictví, abyste široko daleko oznamovali znamenitosti“ toho, který vás povolal ze tmy do svého podivuhodného světla. Kdysi jste totiž nebyli lidem, ale nyní jste Boží lid; byli jste těmi, kterým nebylo projevováno milosrdenství, ale nyní jste těmi, kterým bylo projeveno milosrdenství. (1. Petra 2:9, 10)

Rozdíl mezi oběma smlouvami spočívá jen v začlenění pohanů. Zatímco izraelský národ jako celek starou smlouvu nedodržel, řada věrných mužů a žen ji dodržovala.²⁷¹ Jehova je věrný a dodržuje své sliby, takže tito věrní služebníci mají odměnu zajištěnou.

To je poselství 11. kapitoly Hebrejcům:

A přece ti všichni, ačkoli obdrželi svědectví prostřednictvím své víry, nezažili splnění toho slibu, protože Bůh pro nás předvídal něco lepšího, aby nebyli učiněni dokonalými odděleně od nás. (Hebrejcům 11:39, 40)

Z toho vyplývá, že věrní předkřesťanští služebníci získávají stejnou odměnu – protože jednotlivě dodržovali smlouvu – stejně jako křesťané.

Vrátíme-li se k pokusu společnosti Strážná věž podpořit jejich doslovné číslo 144 000, dostává se nám vysvětlení, které je v kontextu Ježíšova prorockého výroku v Lukášovi 13:28 na adresu těch zlých lidí, farizejů, zcela nesmyslné.

Co lze říci o učitelích Božího slova, kteří zajdou do takových krajností, aby překroutili Písmo na podporu svého osobního výkladu, místo aby nechali Bibli ukázat to, co říká?

Takové absurdní uvažování je pro mě nyní tak očividné, že se divím, jak je možné, že mi to tak dlouho unikalo. Jedno přísloví říká: „Jednou mě napálíš, ostuda pro tebe. Dvakrát mě napálíš, ostuda pro mě.“ Ale co se dá říct o tom, že se nechám napálit stokrát a tisíckrát po léta a léta?!

Jediné, co mohu říci, je chválit Pána za jeho milosrdenství, které mi, ubohému hlupákovi, kterým jsem byl, konečně pomohlo spatřit světlo pravdy!

Co tím Ježíš myslel, že je Jan Křtitel menší?

Nyní, když máme k dispozici mocný nástroj biblického bádání, kterým je exegeze, a když jsme nyní otevřeni duchu a nejsme vázáni podporou lidských dogmat, prozkoumejme znovu kontext Ježíšových slov týkajících se Jana Křtitele:

Zatímco ti byli na cestě, Ježíš začal říkat zástupům o Janovi: „Na co jste se vyšli dívat do pustiny? Na rákos zmítaný větrem? Co jste tedy vyšli vidět? Člověka oblečeného do měkkých oděvů? Nuže, ti, kdo nosí měkké oděvy, jsou v domech králů. Proč jste tedy vlastně vyšli? Vidět proroka? Ano, povídám vám, a daleko více než proroka. To je ten, o němž je napsáno: ‚Pohleď, já vysílám svého posla před tvým obličejem, který před tebou připraví tvou cestu!‘ Vpravdě vám říkám: Mezi těmi, kdo se narodili z žen, nebyl vzbuzen nikdo větší než Jan Křtitel; ale kdo je menší v nebeském království, je větší než on. Ale ode dnů Jana Křtitele až dosud je nebeské království cílem, ke kterému se lidé tlačí, a ti, kdo se tlačí kupředu, se ho zmocňují. Všichni, Proroci i Zákon, totiž prorokovali až do Jana; a chcete-li to přijmout: On je‚ Elijáš, který je určen, aby přišel‘. Kdo má uši, ať naslouchá. (Matouš 11:7-15)

Ježíš končí své rady týkající se Jana tím, že nabádá posluchače, aby naslouchali, dávali pozor, rozeznávali význam toho, co řekl, protože se jich to týká. V prvních třech verších se jich ptá, co šli na poušť hledat. Vnímali Jana jako proroka, ale nyní jim Ježíš říká, že je mnohem víc než prorok. Je to Boží posel. V tomto kontextu je tedy třeba vnímat jeho další slova. Když říká, že „nebyl vzbuzen nikdo větší než Jan Křtitel“, staví Jana nad všechny ostatní proroky, včetně největšího z nich, Mojžíše! To muselo být pro jeho židovské posluchače ohromující prohlášení.

Jak by mohl být Jan větší než Mojžíš, který byl použit k tomu, aby vyvedl lid na svobodu z Egypta, přinesl deset ran a rozdělil Rudé moře Boží mocí působící skrze něj? Odpověď zněla, že přišlo něco většího než Mojžíš a všichni proroci. Přišel Boží Syn a Jan byl poslem, který mu připravoval cestu. Jan uvedl Krále Božího království. Ve verši 12 Ježíš říká, že všichni před ním se tlačili k cíli, kterým je Království, ale nyní Království přišlo.

V tomto kontextu tedy musíme vnímat jeho slova, že „menší člověk v nebeském království je větší než“ Jan. Nic v tomto kontextu nehovoří o Janově naději na záchranu, ale spíše o jeho roli proroka i posla, který ohlašuje mesiášského Krále.

Příští den spatřil Ježíše, jak k němu přichází, a řekl: „Podívejte se, Boží Beránek, který snímá hřích světa! To je ten, o němž jsem řekl: Za mnou přichází muž, který mě předešel, protože existoval přede mnou. Ani já jsem ho neznal, ale přišel jsem křtít ve vodě proto, aby byl učiněn zjevným Izraeli.“ (Jan 1:29-31)

Jak je tedy možné, že tento velký prorok, Jan Křtitel, je menší než ten nejmenší z těch, kteří jsou v nebeském království? Odpověď nalezneme v jeho vlastních slovech:

Kdo má nevěstu, je ženich. Ale přítel ženicha, když stojí a slyší ho, má velkou radost z ženichova hlasu. Proto je tato má radost naplněna. On musí dále růst, ale já se musím dále menšit.“ (Jan 3:29, 30)

Je přítel ženicha větší nebo dokonce stejný jako nevěsta? Nezapomeňte, že v kontextu Ježíšových slov u Matouše 11:7-15 se nemluví o záchraně, ale o práci, kterou každý z nich vykonává. Jan prorokoval, což v řečtině znamená pronášet Boží slova. Nehlásal však Království. Království hlásal Ježíš a po něm jeho následovníci. Jan hlásal Krále. Představil Krále a pak se zmenšoval, zatímco Ježíš se zvětšoval.

Ježíš konal větší skutky než Jan.

Ale já mám větší svědectví než Janovo, neboť právě ta díla, která mě pověřil můj Otec dovršit, ta díla sama, která dělám, vydávají svědectví o mně, že mě poslal Otec. (Jan 5:36)

Ježíšovi následovníci však budou konat ještě větší skutky než Ježíš:

Vpravdě, vpravdě vám říkám: Kdo projevuje víru ve mne, ten bude také činit skutky, které já činím; a bude činit skutky větší než tyto, protože odcházím k Otci. (Jan 14:12)

Logický řetězec je tedy zřejmý: Proroci starých dob byli Janem překonáni ne proto, že by měl jinou naději na záchranu, jak tvrdí Organizace, ale proto, že jeho prorocké dílo překonalo jejich dílo. Zvěstoval Krále Božího království. To oni nedělali. Ale tento Král, Ježíš, konal skutky větší než Jan, protože hlásal Boží království. Ježíšovi učedníci také hlásali Království a podle jeho vlastních slov Ježíše předčili. Proto ten menší v nebeském království koná větší skutky než Jan.

Je nesprávné učit, jak to dělá Vedoucí sbor, že Ježíšova slova o Janu Křtiteli se týkají jeho naděje na záchranu a naděje všech věrných mužů a žen před křesťanstvím. Jestliže to, že Jan je menší než menší v nebeském království, znamená, že dostane menší naději na záchranu; jakou naději na záchranu pak dostane například Mojžíš, když je podle Ježíšových slov menší než Jan? Existuje nějaká třetí úroveň naděje na vzkříšení? Vidíte, pokud chceme použít hloupou logiku Organizace, musíme ji dovést do hloupého nelogického extrému.

Nyní, když jsme si ustanovili mnohem pravděpodobnější představu o tom, koho představuje 144 000 a velký zástup, jsme lépe připraveni řešit otázku, co je to velké soužení.

9

Je velké soužení jednorázovou událostí?

„Vždyť ačkoli soužení je chvilkovém a lehké, působí nám slávu, která má stále více převyšující váhu a je věčná.“ (2. Korinťanům 4:17)

Nyní jsme zjistili, že 144 000 (Zjevení 7:4) je symbolické číslo, které představuje roli, kterou bude hrát velký zástup Božích dětí v nebeském království.

Potom jsem viděl, a pohleďme, velký zástup, který žádný člověk nemohl sečíst, ze všech národů a kmenů a lidí a jazyků, jak stojí před trůnem a před Beránkem, oblečený v bílá roucha; a v jejich rukou byly palmové ratolesti. (Zjevení 7:9)

S tímto novým porozuměním můžeme nyní prozkoumat Zjevení 7:14, které uvádí velké soužení. Je zde ukázáno, že velký zástup vychází z velkého soužení.

„To jsou ti [velký zástup], kdo vycházejí z velkého soužení a vyprali svá roucha a vybílili je v Beránkově krvi. (Zjevení 7:14b)

Většina církví křesťanstva – včetně svědků Jehovových – považuje velké soužení za apokalyptickou událost konce světa. Odpovídá tento výklad faktům, které jsme odhalili o skutečné identitě 144 000 a velkého zástupu? Pamatujte, že při exegezi musí být všechna biblická fakta v harmonii.

Nyní, když jsme pochopili, že se jedná o Boží děti, které vyjdou z velkého soužení, jsme lépe připraveni určit, čeho se to týká. Začněme řeckým slovem thlipsis, které je v PNS a řadě dalších překladech Bible přeloženo jako „soužení“. Ve Strongově konkordanci (Strong’s Concordance) je definováno jako „pronásledování, trápení, tíseň, soužení“. Všimněte si, že se nepoužívá jako synonymum pro „zničení“.

Podle Strongovy konkordance je slovo pro „zničení“ apóleia, které se používá k popisu „zničení, zkázy, ztráty, zániku; věčné zkázy“. Další podrobnosti uvádí Biblický slovník HELPS (HELPS Word-studies):

Příbuzné: 684 apṓleia (od 622 /apóllymi, „odříznutý“) – zkáza, způsobující, že někdo (něco) je zcela odděleno – odříznuto (zcela) od toho, co mohlo nebo mělo být. (Všimněte si síly předpony apo.) Viz 622 (apóllymi).

Slovo apóleia (zničení) jistě odpovídá definici, kterou církve křesťanstva a Organizace svědků Jehovových dávají velkému soužení. Bible však neříká „velké zničení“ (apóleia), ale „velké soužení“ (thlipsis). Řiďme se tedy tím, co říká Bible, ano?

„Soužení“, (thlipsis), se podle biblehub.com vyskytuje v křesťanských Písmech 45krát.²⁷² Při procházení křesťanských Písem zjistíme, že toto slovo se téměř vždy vztahuje na křesťany a kontextem je pronásledování, bolest, soužení, zkoušky a testování, nikoli zničení. Ve skutečnosti je zřejmé, že soužení je prostředkem, kterým se křesťané osvědčují a zdokonalují. Např:

A nejen to, ale jásejme, i když jsme v souženích, protože víme, že soužení plodí vytrvalost, vytrvalost zase schválený stav, schválený stav zase naději a naděje nevede ke zklamání, protože Boží láska byla vylita do našeho srdce prostřednictvím svatého ducha, který nám byl dán. (Římanům 5:3-5)

Kdo nás oddělí od Kristovy lásky? Soužení nebo tíseň nebo pronásledování nebo hlad nebo nahota nebo nebezpečí nebo meč? (Římanům 8:35)

Požehnaný buď Bůh a Otec našeho Pána Ježíše Krista, Otec projevů něžného milosrdenství a Bůh veškeré útěchy, jenž nás utěšuje ve všem našem soužení, abychom byli schopni utěšovat ty, kdo jsou v jakémkoli soužení, útěchou, jíž jsme my sami utěšováni Bohem. (2. Korinťanům 1:3, 4)

Vždyť ačkoli soužení je chvilkovém a lehké, působí nám slávu, která má stále více převyšující váhu a je věčná, zatímco neupíráme oči na to, co je vidět, ale na to, co není vidět. Co je totiž vidět, je dočasné, ale co není vidět, je věčné. (2. Korinťanům 4:17, 18)

Pronásledování, trápení, tíseň a soužení Božích dětí začalo krátce po Letnicích v roce 33 n. l. a od té doby pokračuje a nepolevuje. Pouze když toto soužení vydržíte a vyjdete z něj na druhé straně s neporušenou integritou, získáte bílé roucho označující schválené postavení před Bohem.²⁷³

Poslední dva tisíce let snášejí věrní křesťané neustálé soužení a zkoušky, často od svých vlastních bratří, kteří sami tvrdí, že jsou pravými křesťany, ačkoli jejich skutky toto tvrzení popírají. Ve středověku to byli často kněží katolické církve, kteří pronásledovali a zabíjeli vyvolené za to, že vydávali svědectví o pravdě. Během reformace vzniklo mnoho nových křesťanských denominací, které však časem často také převzaly plášť katolické církve pronásledováním pravých Kristových učedníků. To je v souladu s podobenstvím o pšenici a plevelu, kde pšenice roste společně s plevelem a je oddělena až při žních.²⁷⁴ Svědkové Jehovovi považují celou svou Organizaci za pšenici a rádi se považují za oběti pronásledování, zatímco ve skutečnosti jsou to Svědkové, kdo ve skutečnosti pronásleduje pravé křesťany tím, že je vylučuje a vyhýbá se jim za to, že mají odvahu vystoupit a ukázat rozpory v učení Vedoucího sboru.

Je pozoruhodné, že slovo „pronásledování“ (řecky: diṓkō), které je v Písmu úzce spojeno se slovem „soužení“, pochází ze slova, které se vztahuje k pronásledování lovce za kořistí. HELPS Word-studies uvádí tuto definici:

1377 diṓkō – správně, agresivně pronásledovat, jako lovec pronásledující úlovek (výhru). 1377 (diṓkō) se používá v pozitivním smyslu („opravdově usilovat“) a v negativním smyslu („horlivě pronásledovat, lovit“). V každém případě 1377 (diṓkō) znamená pronásledovat se vším spěchem („honit se“ za), horlivě toužit dostihnout (chytit).

Ačkoli se svědkové Jehovovi budou bránit domněnce, že někoho pronásledují, vše, co musíte udělat, abyste dokázali, že je tomu právě tak, je zpochybnit jakoukoli doktrínu Vedoucího sboru. Rychle zjistíte, že starší, kteří se vám možná celé měsíce neozvali, najednou velmi touží po setkání s vámi a stávají se dosti agresivními, pokud to odmítnete. V této situaci se okamžitě a horlivě ujmou role lovců a začnou vás pronásledovat. Naplňují tak slova Písma, která říkají:

Vskutku všichni ti, kdo touží žít ve zbožné oddanosti ve společenství s Kristem Ježíšem, budou rovněž pronásledováni. (2. Timoteovi 3:12)

Žádné křesťanské náboženství by si nechtělo o sobě myslet, že je součástí velkého tisíciletého soužení/pronásledování Ježíšových učedníků, ale přesně to odhalují historická fakta.

Výraz velké soužení se sice v Překladu nového světa vyskytuje na třech dalších místech, ale každé z nich se vztahuje k situaci zcela odlišné a nesouvisející s tou, která je popsána ve Zjevení 7:14.²⁷⁵ Tedy tvrdit, že se vztahuje k celosvětové apokalyptické události zkázy lidstva na konci tohoto systému věcí, znamená tedy předpokládat skutečnosti, které nejsou doloženy. Jediné, co víme s jistotou, je, že tato zkouška, soud nebo soužení je veliké a přichází na ty, kteří tvoří velký zástup.

Nyní, když jsme určili, že velký zástup jsou Boží děti – Kristovo tělo, křesťanský sbor -, je snazší určit, co je to to velké soužení.

Nicméně Strážná věž z roku 2020 tvrdí, že jde o konkrétní událost předcházející Armagedonu. Jdou dokonce tak daleko, že tvrdí, že je rozděleno na dvě části, ačkoli Bible nic takového neuvádí:

…Národy prohlásí, že dosáhly míru a bezpečnosti. Potom státy, které budou podporovat OSN, zničí všechna falešná náboženství. Tím začne velké soužení, které skončí zničením celého Satanova světa v Armagedonu.²⁷⁶

Svědkové se učí, že velké soužení je dvoufázová událost: První fází je útok na falešné náboženství, o němž Svědkové radostně věří, že nejsou jeho součástí. Druhou fází je Armagedon, což je velká válka Boha Všemohoucího proti Satanovu světu.

„Velký zástup jiných ovcí“ je skupina svědků Jehovových, kteří podle teologie Strážné věže celou tuto zkázu přežijí.

Bible však nemluví o tom, že by křesťané Armagedon přežili. Kde se o tom píše? Říká však, že Ježíšovi praví učedníci, kteří budou naživu v době jeho přítomnosti, budou vzdáleni mimo nebezpečí.

To vám totiž říkáme podle Jehovova slova, že my žijící, kteří přežijeme do Pánovy přítomnosti, nijak nepředejdeme ty, kdo usnuli ve smrti, protože sám Pán sestoupí z nebe s přikazujícím zvoláním, s hlasem archanděla a s Boží trubkou a ti, kdo jsou mrtví ve spojení s Kristem, vstanou nejprve. Potom my žijící, kteří přežijeme, budeme spolu s nimi uchváceni v oblacích, abychom se setkali s Pánem ve vzduchu; a tak budeme vždy s Pánem. (1. Tesaloničanům 4:15-17)

Žádný křesťan nemůže být „uchvácen v oblacích, aby se setkal Pánem“, pokud nebyl nejprve vyzkoušen, tak jako sám náš Pán.²⁷⁷

Opravdu máme věřit, že jediní křesťané, kteří musí být zkoušeni nějakým jedinečným velkým soužením posledních dnů, jsou ti, kteří budou náhodou naživu, až se Ježíš vrátí? Je to rozumné? Proč by se jejich zkouška měla lišit od těch věrných křesťanů, kteří žili po staletí?

Měli bychom se však omezit pouze na křesťany, Boží služebníky od dob Krista?

Ve Zjevení 6:9 se mluví o „duších těch, kteří byli zabiti pro Boží slovo a pro svědectví, které kdysi vydávali“. Mluví se zde pouze o křesťanech? Začalo velké soužení či velká doba zkoušek s Kristem, nebo trvá od počátku?

Pozorně se zamyslete nad tímto odsouzením od našeho Pána:

Hadi, potomstvo zmijí, jak uprchnete před soudem gehenny? Proto hle, vysílám k vám proroky a moudré muže a ty, kteří veřejně poučují. Některé z nich zabijete a přibijete na kůl a některé z nich budete mrskat ve svých synagógách a pronásledovat z města do města, aby na vás přišla všechna spravedlivá krev vylitá na zemi, od krve spravedlivého Abela po krev Zecharjáše, syna Barachiášova, jehož jste zavraždili mezi svatyní a oltářem. Vpravdě vám říkám: To všechno přijde na tuto generaci. Jeruzalém, Jeruzalém, jenž zabíjí proroky a kamenuje ty, kdo jsou k němu vysláni — jak často jsem chtěl shromáždit tvé děti, jako slepice shromažďuje svá kuřátka pod svá křídla! Ale vy jste to nechtěli. Pohleďte, váš dům je vám zanechán. (Matouš 23:33-38)

Náš Pán Ježíš je spravedlivý a férový. Jeho soud je bezchybný. Přesto zde odsuzuje náboženské vůdce své doby za to, že zabíjejí spravedlivé lidi, kteří se narodili stovky a dokonce tisíce let před nimi. Abel, Adamův syn, byl zabit Kainem dávno před vznikem izraelského národa. To, co Ježíš uznává, je souboj mezi dobrem a zlem představovaný nepřátelstvím mezi semenem hada a semenem ženy.

A položím nepřátelství mezi tebe a ženu a mezi tvé semeno a její semeno. On ti zhmoždí hlavu a ty mu zhmoždíš patu.“ (1. Mojžíšova 3:15)

Náboženští vůdci si mysleli, že jsou spravedliví, že jsou součástí semene či potomstva, které rozdrtí hlavu hada, Satana. Ale klamali sami sebe. Byli ďáblovým potomstvem, jeho semenem, jak jim řekl Ježíš:

Jste ze svého otce, z Ďábla, a přejete si činit touhy svého otce. Ten byl zabijákem, když začal, a nestál pevně v pravdě, protože v něm pravda není. Když mluví lež, mluví podle své vlastní povahy, protože je lhář a otec [lži]. Protože já naproti tomu mluvím pravdu, nevěříte mi. Kdo z vás mě usvědčí z hříchu? Jestliže mluvím pravdu, jak to, že mi nevěříte? Ten, kdo je z Boha, naslouchá Božím výrokům. Nenasloucháte, protože nejste z Boha.“ (Jan 8:44-47)

Naproti tomu semeno ženy začíná u Abela a pokračuje až ke Kristu a těm, kdo se stávají Božími dětmi. Z toho vyplývá, že toto velké soužení se týká zkoušení semene ženy, „duší těch, kteří byli zabiti kvůli Božímu slovu a kvůli svědeckému dílu, které kdysi konali“, což by zahrnovalo jednotlivce od spravedlivého Abela až po naši současnost a dále až do slavného zjevení Ježíše během jeho přítomnosti.²⁷⁸ Až přijde ten čas, nebude tu velké soužení nebo zkoušení, ale něco mnohem horšího, čas zničení (apóleia).

Potom bude vskutku zjeven ten nezákonný, kterého Pán Ježíš odstraní duchem svých úst a přivede vniveč projevením své přítomnosti. Ale přítomnost toho nezákonného je podle Satanova působení s každým mocným skutkem a lživými znameními a předzvěstmi a s každým nespravedlivým podvodem pro ty, kdo hynou odplatou za to, že nepřijali lásku k pravdě, aby byli zachráněni. Proto Bůh na ně nechává působit omyl, aby uvěřili lži, aby všichni byli souzeni, protože nevěřili pravdě, ale měli zalíbení v nespravedlnosti. (2. Tesaloničanům 2:8-12)

Nevím, zda soud, který Pavel popisuje Tesaloničanům, přijde na začátku Kristovy přítomnosti na počátku tisíce let, nebo během tisíce let jeho vlády, nebo až po skončení této vlády. Vím však, že ať už přijde kdykoli, bude konečný. Vrátíme-li se k Ježíšovým slovům k náboženským vůdcům, nedal národu žádnou možnost úniku, ale u Matouše 23:38 řekl: „Pohleďte, váš dům je vám zanechán.“

A tak se také stalo. Zkáza národa s jeho hlavním městem a svatým chrámem byla vepsána do kamene a v roce 70 n. l. byl zcela zničen. Proč se tak stalo? Proč se to stane znovu, tentokrát křesťanstvu? Ježíš v Lukáši 19:44 říká: „Protože jsi nerozeznalo čas, kdy jsi bylo zkoumáno.“

Shrneme-li to, prorokované zničení velkého Babylonu a velká válka Všemohoucího Boha (Armagedon) není velké soužení, o němž se mluví ve Zjevení 7:14. Ono velké soužení je zkouškou, kterou museli všichni věrní Boží služebníci projít během svého života jako prostředkem ke svému zdokonalení, aby se zdokonalili pro úkol sloužit s Kristem jako králové a kněží.

Jak vypráví Petr:

Z této skutečnosti se velmi radujete, ačkoli jste nyní na malou chvíli, musí-li to být, zarmucováni různými zkouškami, aby vyzkoušená jakost vaší víry, mnohem hodnotnější než zlato, jež zaniká, přestože se zkouší ohněm, byla shledána jako příčina ke chvále a slávě a cti při zjevení Ježíše Krista. (1. Petra 1:6, 7)

Milovaní, nebuďte zmateni požárem mezi vámi, který se vám děje jako zkouška, jako by vás postihlo něco podivného. Naopak, dál se radujte, pokud jste podílníky na Kristových utrpeních, abyste se radovali a překypovali radostí také při zjevení jeho slávy. Jestliže jste haněni pro Kristovo jméno, jste šťastni, protože na vás spočívá [duch] slávy, ano Boží duch. (1. Petra 4:12-14)

Pavel dodává:

Do Božího království musíme vstoupit mnoha souženími. (Skutky 14:22)

Dopis Hebrejcům vysvětluje, proč křesťané procházejí soužením

To je velmi důležitá otázka, nad kterou bychom se měli zamyslet. Šel bych tak daleko, že bych řekl, že pochopení toho, proč musíme projít soužením, je životně důležité pro naši záchranu. Vynikající vysvětlení toho, proč podstupujeme tento typ zkoušek a testů, najdeme ve 12. kapitole dopisu Hebrejcům, ale než se k tomu dostaneme, musím provést určitou kontrolu škod. Víte, aby Organizace ospravedlnila jedno ze svých nejhorších pravidel, zneužila klíčový verš v této kapitole Hebrejcům. Tím převrátila skutečné poselství, které nám zde bylo sděleno. Verš, který vytrhli je Hebrejcům 12:6. Zde je v bezprostředním kontextu:

Ale úplně jste zapomněli na vybídnutí, které vás oslovuje jako syny: „Můj synu, nezlehčuj ukázňování od Jehovy ani neochabuj, když tě vede k nápravě; koho totiž Jehova miluje, toho ukázňuje; vskutku mrská každého, koho přijímá za syna.“ (Hebrejcům 12:5, 6)

Vedoucí sbor používá tento verš, aby ospravedlnil politiku vylučování ze společenství, kterou prosazuje na každého, kdo porušuje cokoliv, co definují jako Boží zákon. Jak ale brzy uvidíme, tento verš nemá s vyloučením ze společenství nic společného.

Než budu pokračovat, musím objasnit jednu věc: uznávám potřebu vyloučit nekajícího hříšníka ze společenství v křesťanském sboru. Ježíš nám dal láskyplný postup ve třech krocích zaznamenaný v 18.kap. Matouše²⁷⁹, který se soustředí na získání hříšníka zpět a zároveň chrání čistotu sboru. Pavel i Jan nám dávají návod, jak postupovat v konkrétních situacích.²⁸⁰ Organizace svědků Jehovových však šla mnohem dál, než je psáno, a vytvořila velmi složitý a legalistický soudní systém. Úplné odhalení soudního systému Svědků přesahuje rámec této knihy, i když doufám, že se jím budu zabývat v některém z příštích svazků. Prozatím bych se chtěl zaměřit na to, jak vytrhávají Hebrejcům 12:6 z kontextu, jak tento verš nesprávně aplikují na podporu své politiky, a tím před svědky Jehovovými skrývají zásadní pravdu.

Zde je příklad toho, jak nesprávně používají verš Hebrejcům 12:6, převzatý ze Strážné věže z roku 2021:

MŮŽE BÝT PŘÍSNÉ UKÁZNĚNÍ PROJEVEM MILOSRDENSTVÍ?

Když na shromáždění slyšíme oznámení, že někdo, koho máme rádi, „už není svědkem Jehovovým“, je nám to hodně líto. Možná si říkáme, jestli bylo nutné ho vyloučit. Opravdu je vyloučení projevem milosrdenství? Ano, je. Neukáznit někoho, kdo to potřebuje, by nebylo ani moudré, ani milosrdné, ani láskyplné. (Přísl. 13:24) Může vyloučení nekajícnému člověku pomoct, aby se změnil? Může. Mnozí, kdo vážně zhřešili, zjistili, že takový rázný krok ze strany starších byl jako „studená sprcha“, která jim pomohla se probrat. Bylo to přesně to, co potřebovali, aby změnili svoje chování a vrátili se do Jehovovy náruče. – Přečti Hebrejcům 12:5, 6.²⁸¹

Všimněte si, že po přečtení tohoto odstavce ve sborovém studiu Strážné věže dá vedoucí studia někomu přečíst Hebrejcům 12:5, 6. To se používá k ospravedlnění politiky vyloučení ze společenství svědků Jehovových, kterou je naprostá ostrakizace, úplné vyhýbání se jednotlivci. Je to ponižující politika, protože i když hříšník činí pokání, musí čekat minimálně rok – a často mnohem déle -, než bude znovu přijat. Po celou dobu se musí účastnit všech shromáždění, sedět vzadu a snášet opovržení celého sboru. Tento ponižující postup je prezentován jako „moudré, milující a milosrdné“ opatření Jehovy Boha na základě jejich nesprávné aplikace 6. kapitoly listu Hebrejcům. Je samo o sobě dost špatné ponižovat a ubližovat „maličkému“, ale ještě z toho obviňovat Jehovu?! Šokující!

Opět vidíme, jaká špatnost může vzniknout z eisegetického studia Bible!

Jaké je skutečné poselství Hebrejcům 12:5, 6? Abychom to zjistili, musíme zase nechat Bibli, aby mluvila sama za sebe, a to uděláme tak, že si přečteme celý kontext. Zde je:

Ve svém zápolení proti tomu hříchu jste ještě nikdy neodporovali až do krve, ale úplně jste zapomněli na vybídnutí, které vás oslovuje jako syny: „Můj synu, nezlehčuj ukázňování od Jehovy ani neochabuj, když tě vede k nápravě; koho totiž Jehova miluje, toho ukázňuje; vskutku mrská každého, koho přijímá za syna.“ To, že vytrváváte, je kvůli ukázňování. Bůh s vámi jedná jako se syny. Vždyť kterého syna otec neukázňuje? Jste-li však bez ukázňování, jehož se všichni stali podílníky, jste ve skutečnosti nemanželské děti, a ne synové. Mívali jsme ostatně otce, kteří byli našeho těla, aby nás ukázňovali, a prokazovali jsme jim úctu. Nemáme se daleko více podřizovat Otci našeho duchovního života a žít? Vždyť oni nás obvykle ukázňovali po několik málo dnů podle toho, co se jim zdálo dobré, ale on to činí pro náš užitek, abychom se podíleli na jeho svatosti. Žádné ukázňování se ovšem v přítomnosti nezdá radostné, ale zarmucující; a přece těm, kdo jím byli cvičeni, dává potom pokojné ovoce, totiž spravedlnost. (Hebrejcům 12:4-11)

Už vidíte, jak směšné je to jak Hebrejcům 12:6 Organizace aplikuje?

Zaprvé, se nemůže vztahovat na svědkovské Jiné ovce, protože celá pasáž pojednává o tom, jak Jehova trestá ty, kteří jsou jeho synové. Jiným ovcím je řečeno, že nejsou Božími syny, ale pouze jeho přáteli. Otec trestá své syny. Své přátele nekárá. To je prostě hloupost. Ale hloupost pokračuje.

Dále, pokud se verš Hebrejcům 12:6 vztahuje na vyloučení ze společenství, jak tvrdí Vedoucí sbor, pak se i verš 8 musí vztahovat na vyloučení ze společenství. Zní takto: „Jste-li však bez ukázňování, jehož se všichni stali podílníky, jste ve skutečnosti nemanželské děti, a ne synové.“

Pokud se tedy budeme řídit logikou Strážné věže, všichni svědkové Jehovovi musí být v určitém okamžiku vyloučeni ze společenství. To by se týkalo zejména všech členů Vedoucího sboru! Proč? Protože pokud nejsou Jehovou ukázněni – nezapomeňte, že tato pasáž se vztahuje na ukáznění, které člověk obdrží tím, že je vyloučen ze společenství -, pak jsou nemanželskými dětmi, a ne Božími syny.

Co skutečně znamená Hebrejcům 12:4-11?

Tím, že Vedoucí sbor převrací poselství z Hebrejcům 12:6 ke svým vlastním cílům, skrývá před svědky Jehovovými zásadní pravdu. Tou pravdou je, že pokud křesťan není Bohem ukázněn – teď nemluvíme o vyloučení ze společenství -, pak je nelegitimní, není Božím dítětem. Pouze Boží děti zdědí život. Neexistuje žádné druhotné dědictví, žádná cena útěchy. Pokud chcete věčný život, musíte být Bohem adoptováni jako jedno z jeho dětí.

Když člověk zemře, jeho děti dědí. Pokud má nemanželské děti, nemají na dědictví nárok. Boží děti dědí věčný život. Každý člověk, který není adoptován jako Jeho dítě, je považován za nemanželského, a tak nedostane dědictví.

Proč trpíme soužením

Odpověď na otázku, proč musíme trpět zkouškami a soužením, je nyní jasná. Je to proto, že nás náš nebeský Otec miluje. Láska, o níž se mluví v dopise Hebrejcům 12, je agapé, což je řecké slovo pro lásku, které označuje typ lásky, která vždy hledá to nejlepší pro svůj objekt. Objektem Boží lásky jsme my. Náš nebeský Otec nás však nerozmazluje. Posiluje nás, protože nás připravuje na monumentální dílo: Navrácení všech lidí zpět do jeho rodiny. Abychom toto dílo mohli vykonat, musíme se osvědčit jako schopni takového úkolu.

Abychom lépe pochopili, proč tomu tak je, obraťme se znovu ke knize Hebrejcům, kde najdeme tento verš:

Za dnů svého těla Kristus předkládal úpěnlivé prosby a také prosebné žádosti se silnými výkřiky a slzami Tomu, kdo byl schopen ho zachránit ze smrti, a pro svou zbožnou bázeň byl příznivě vyslyšen. Ačkoli byl Syn, naučil se poslušnosti z toho, co vytrpěl; a když byl učiněn dokonalým, stal se odpovědným za věčnou záchranu všech těch, kdo ho poslouchají, protože byl výslovně Bohem nazván veleknězem podle způsobu Melchisedeka. (Hebrejcům 5:7-10)

Jestliže se náš Pán musel naučit poslušnosti tím, co vytrpěl, jak máme my sami očekávat pro sebe něco menšího. Vskutku vítáme kázeň našeho nebeského Otce. Je to něco, po čem bychom měli toužit, protože nás to činí přijatelnými. Díky ní získáváme odměnu věčného života. Pavel nás o tom ujišťuje:

Vždyť ačkoli soužení je chvilkovém a lehké, působí nám slávu, která má stále více převyšující váhu a je věčná. (2. Korinťanům 4:17)

Velké soužení tedy není událostí konce světa, ale tisíciletí dlouhým zušlechťovacím procesem, který má Boží děti připravit na nadcházející dílo. Děkujeme a chválíme našeho Otce v nebesích, že nás miluje natolik, že nás obdařil tímto ukázňováním.

Proč církve a JW.org učí, že velké soužení je poslední zkouškou?

Vzhledem k výše uvedenému, proč tolik náboženství, včetně svědků Jehovových, propaguje myšlenku, že velké soužení je nějaká závěrečná zkouška, na kterou se všichni křesťané musí připravit, něco, co je nad rámec zkoušek a soužení, kterým musí skuteční křesťané čelit každý den? Že by to byl další prostředek kontroly, duchovního podmanění?

Začněme tím, jak svou verzi velkého soužení představují svědkové Jehovovi. Brzy uvidíme, že ačkoli se jejich verze se trochu liší od té, kterou učí jiné církve, motivace, která za tím vším stojí, je v podstatě stejná.

Organizace opět dělí velké soužení na dvě fáze: V první fázi je napadeno falešné náboženství. Pro svědky Jehovovy je samozřejmě falešné náboženství všichni ostatní kromě nich. Pokud patříš ke svědkům Jehovovým, víš, že abys tento útok přežil, musíš být uvnitř Organizace, podobně jako Noe a jeho rodina museli být uvnitř archy, aby přežili potopu.²⁸²

Druhou fází je Armagedon. Začne totálním útokem na svědky Jehovovy. Věrní Svědkové se shromáždí k této poslední zkoušce a Ježíš se za ně postaví, aby porazil nepřátele Božího království. Strážná věž říká o nadcházejícím velkém soužení toto:

Co tedy můžeme očekávat, že se stane během velkého soužení? Jehova „zkrátí“ útok Organizace spojených národů na falešné náboženství, čímž zabrání tomu, aby bylo pravé náboženství zničeno spolu s falešným. Boží lid tak bude zachráněn.

Co se bude dít dál? Ježíšova slova ukazují, že nastane určité časové období, které potrvá až do začátku Armagedonu. Ke kterým událostem během té doby dojde? Odpověď je zaznamenána u Ezekiela 38:14–16 a Matouše 24:29–31.²⁸³.

Je to biblicky přesný obraz naší budoucnosti, nebo jen další metoda, jak přimět lidi k poddajnosti a poslušnosti vůči lidským příkazům? Poslušnost Bohu je důležitá, ale metoda, kterou Jehova používá, aby přiměl své děti k poslušnosti, je rozum, logika a především láska. Satan a jeho služebníci nemohou tyto metody využít, a proto používají podvod, strach a zastrašování.²⁸⁴

Zamysli se nad tímto úryvkem ze Strážné věže, který je typickým příkladem myšlení Vedoucího sboru v této věci:

Každý, kdo doufá, že bude Božím soudcem považován za „ovci“, která bude ušetřena, musí prokázat, že je „spravedlivý“, aktivně pomáhat Kristovým pomazaným „bratřím“, kteří tvoří třídu „věrného a rozvážného otroka“ [tj. Vedoucí sbor]. … Jediní, kterým Bible dává naději na přežití „velkého soužení“, jsou Kristovi „bratři“ neboli „vyvolení“ a „velký zástup“ „ovcí“…²⁸⁵

Víme však, že neexistuje žádné jednorázové soužení na konci dnů, na které bychom se měli připravovat. Naše zkouška, naše soužení, je náš křesťanský způsob života. Ježíš nám řekl: „A kdokoli nepřijímá svůj mučednický kůl²⁸⁶ a nenásleduje mě, není mě hoden.“²⁸⁷

Ježíš neříkal, že musíme zemřít mučednickou smrtí, abychom získali odměnu života, i když někteří tak učinili. Spíše měl na mysli to, co v tehdejší době představovala smrt na kůlu (nebo na kříži). Způsob Ježíšovy smrti byl tím nejhanebnějším způsobem, jaký existoval. Odsouzený byl zbaven všech věcí – dokonce i oděvu – a musel procházet před davem, který se mu vyhýbal a považoval ho za vyvrhele. Dnes svědkové Jehovovi nepopravují pravé křesťany, ale napodobují potupu Ježíšovy smrti tím, že se veřejně i soukromě vyhýbají každému disidentovi.²⁸⁸

Ježíš podstoupil potupnou a bolestivou smrt, ale považoval ji za nic kvůli radosti, že získal uznání svého Boha a Otce. Proto Bible říká, že „pohrdl hanbou.“²⁸⁹ Pokud něčím pohrdáš, nemá to pro tebe žádnou hodnotu. Ve skutečnosti to má hodnotu zápornou. Zaplatili byste peníze, abyste se toho zbavili, jako to děláme například s našimi odpadky.

Více než cokoli jiného je soužení, kterému křesťané čelili a stále čelí, stejné jako to, kterému čelil a na kterým zvítězil Kristus. Naše láska k němu musí být větší než jakákoli hanba, potupa nebo nenávist, kterou by na nás svět, a dokonce i naši nejbližší přátelé a členové rodiny, mohli uvrhnout. Jen tak můžeme získat odměnu, kterou nám nabízí náš nebeský Otec. Proto nám Ježíš říká:

S každým tedy, kdo vyznává před lidmi spojení se mnou, také vyznám spojení před svým Otcem, který je v nebesích; kdokoli mě však zapře před lidmi, toho také zapřu před svým Otcem, který je v nebesích. (Matouš 10:32, 33)

Přežití Armagedonu a náš konečný cíl

I když výše uvedené zřejmě upravilo naše chápání toho, co představuje velké soužení, stále je tu otázka Armagedonu, velké války Všemohoucího Boha. Ta je rozhodně jednorázovou událostí posledních dnů. Nemají se na ni Boží děti připravovat? Možná vás překvapí, že nikoli. Jak je to možné? Tomu se budeme důkladně věnovat v „Kapitola 11: Je Vedoucí sbor falešným prorokem?“.

Další znepokojivou otázkou, která vyvstává, je otázka našeho konečného cíle. Svědkové jsou zvyklí myslet na věčný život v pozemském ráji a představa, že odejdou do nebe a už se nikdy nevrátí, aby viděli své milované, je málo přitažlivá. Odkud však tuto představu berou? Bible o tom neučí. Pochází od stejných lidí, kteří je učili o překrývající se generaci, roku 1914 a neexistující druhotné naději na záchranu pro Jiné ovce. I když ještě nemůžeme znát všechny odpovědi – náš nebeský Otec má pro nás ještě mnoho překvapení – můžeme na základě důkazů z Písma vyvodit některé rozumné závěry. Uděláme to v „Kapitola 14: Mám přijímat chléb a víno?“.

Tím však naše zkoumání doktríny o Jiných ovcích nekončí. Je velmi důležité, abychom prozkoumali její původ, protože toto zkoumání nám řekne vše, co potřebujeme vědět o duchu, který vede Organizaci svědků Jehovových posledních 100 let.

10

J. F. Rutherford vynalezl naději na záchranu „Jiných ovcí“

„Vždyť je to tak: Jestliže někdo přichází a káže jiného Ježíše než toho, kterého jsme kázali my, nebo přijímáte jiného ducha než toho, kterého jste přijali, nebo jinou dobrou zprávu než tu, kterou jste obdrželi, snadno [ho] snesete.“ (2. Korinťanům 11:4)

Když se podíváme na původ nauky Svědků o Jiných ovcích, můžeme se z toho hodně dozvědět. Začněme tím, že zjistíme, kdo je zodpovědný za prakticky všechny doktríny, které jsou specifické pro společenství svědků Jehovových.

V pátek 14. srpna 2015 vypovídal člen Vedoucího sboru Geoffrey Jackson pod přísahou před Královskou komisí Austrálie pro chování nejen náboženských institucí v případech sexuálního zneužívání dětí. V rámci své výpovědi vysvětloval úlohu Vedoucího sboru v rámci společenství svědků Jehovových. Dne 14. srpna 2015 uvedl, že Vedoucí sbor je:

„…duchovní skupina mužů, kteří jsou strážci našich doktrín a jako strážci těchto doktrín se dívají na věci, které je třeba rozhodnout na základě našich doktrín, která jsou založena na ustanoveních Bible.“²⁹⁰

Samozřejmě neexistuje žádný biblický základ pro to, aby si jakákoli skupina lidí přisvojila přízvisko Strážci Doktrín – což je poněkud špatná volba slov, protože vede k nešťastné zkratce BŮH /[z AJ orig. „Guardians Of Doctrine“ – GOD/]. Když jsem to slyšel poprvé, okamžitě jsem si vzpomněl na Pavlova slova Tesaloničanům:

Ať vás nikdo žádným způsobem nesvede, protože nepřijde, pokud nejprve nepřijde odpadnutí a nebude zjeven člověk nezákonnosti, syn zničení. Staví se na odpor a pozvedá se nad každého, kdo je nazýván „BOHEM“ nebo je předmětem hluboké úcty, takže usedá v chrámu BOHA a veřejně ukazuje, že je BOHEM. Nevzpomínáte si, že jsem vám to povídal, dokud jsem byl ještě s vámi? (2. Tesaloničanům 2:3-5) [Velká písmena přidána pro zdůraznění.]

Ve vydání Strážné věže z 15. července 2013 bylo v článku nazvaném „Kdo je skutečně ten věrný a rozvážný otrok?“ vysvětleno, že v roce 1919 byli schopní bratři, jako jsou ti, kteří dnes tvoří Vedoucí sbor, jmenováni Ježíšem jako jeho věrný a rozvážný otrok.

„věrný a rozvážný otrok“: Malá skupina pomazaných bratrů, kteří se přímo podílejí na přípravě a rozdělování duchovního pokrmu během Kristovy přítomnosti. Dnes tito pomazaní bratři tvoří Vedoucí sbor.

„Ustanovení otroka nad čeledí“: Došlo k němu v roce 1919, kdy Ježíš vybral způsobilé pomazané bratry, aby se stali věrným a rozvážným otrokem.²⁹¹

V roce 1919 byl nejpřednějším členem tohoto věrného otroka – a mohli bychom říci, že jediným členem – J. F. Rutherford, muž, který sám sebe povýšil na „generalissima Organizace Badatelů Bible“.²⁹²

Obrázek 17. „Generalissimus Organizace Badatelů Bible“, The Messenger, úterý 19. července 1927.

Rutherford hovoří přímo s Bohem

Většina doktrinálních nauk svědků Jehovových, které jsme v této knize rozebrali, má své kořeny v teologii J. F. Rutherforda. To platí zejména o:

Kristově přítomnosti v roce 1914,

jmenování věrného a rozvážného otroka v roce 1919,

vzkříšení pomazaných v roce 1918,

vynález třídy Jiných ovcí.

Z jakého zdroje získal Rutherford tato učení? Byl veden svatým duchem, nebo v něm působil jiný duch?

Současný Vedoucí sbor tvrdí, že Rutherford byl veden svatým duchem. Tvrdí také, že byl v roce 1919 jmenován Ježíšem jako součást věrného a rozvážného otroka. Potřebujeme však více než jejich slova, abychom mohli uvěřit, že něco z toho je pravda. Potřebujeme důkaz. Ježíš nám říká, co máme hledat:

Ale pomocník, svatý duch, kterého Otec pošle v mém jménu, ten vás naučí vše a připomene vám všechno, co jsem vám pověděl. (Jan 14:26)

Ale až ten přijde, ten duch pravdy, uvede vás do celé pravdy, neboť nebude mluvit ze svého vlastního popudu, ale bude mluvit to, co slyší, a bude vám oznamovat to, co přichází. (Jan 16:13)

Kdyby byl Rutherford skutečně veden Božím svatým duchem, pak by všechna jeho učení byla pravdou. Protože jsme právě viděli hojné biblické důkazy, že jeho učení bylo všechno jiné než pravdivé, možná vás zajímá, kde tento Generalissimo vzal své nápady. No, nemusíte se podivovat, protože odpověď nám dává sám Rutherford. V článku z roku 1930 v časopise Strážná věž o sobě Soudce mluví ve třetí osobě jako o „tom služebníkovi“ a píše:

Pokud by svatý duch, jako pomocník, vedl toto dílo, pak by neexistoval žádný dobrý důvod pro zapojení andělů … zdá se, že Písmo jasně učí, že Pán řídí své anděly, co mají dělat, a oni jednají pod Pánovým dohledem, když řídí ostatek na zemi ohledně postupu, který mají přijmout.

Zdá se, že není nutné, aby ‚služebník‘ [Rutherford] měl prostředníka, jako je duch svatý, protože ‚služebník‘ je v přímém spojení s Jehovou a jako Jehovův nástroj a Ježíš Kristus jedná za celé tělo.²⁹³

Jak pozoruhodné tvrzení! Rutherford bez ostychu prohlašuje, že je v „přímé komunikaci s Jehovou“ a je „Jehovovým nástrojem“! Tvrdí, že tato komunikace neprobíhá prostřednictvím svatého ducha, ale prostřednictvím andělských poslů! Podle všeho tedy Bůh a Soudce spolu hovořili a svatí andělé přenášeli poselství tam a zpět.

Rok po tomto rozmáchlém tvrzení si Rutherford, služebník, vybral název „svědkové Jehovovi“ a tvrdí, že to bylo z boží prozřetelnosti. Víme, že jméno „Křesťané“ bylo učedníkům dáno božskou prozřetelností, protože nám to říkají Skutky 11:26:

v Antiochii to bylo poprvé, kdy učedníci byli božskou prozřetelností nazváni křesťané. (Sk 11:26b)

Jaké však máme důkazy o tom, že Jehova sdělil nové jméno soudci Rutherfordovi?

Překvapilo by vás, kdybyste se dozvěděli, že toto Rutherfordovo učení – že k předávání poselství od Boha Vedoucímu sboru jsou používáni andělé, a nikoli svatý duch – je v Organizaci aktuální i dnes?

Tato interpretace je spojena s přesvědčením, že první vzkříšení již nastalo. V článku ve vydání Strážné věže z 1. ledna 2007 s názvem „Nyní probíhá ‚první vzkříšení‘“ se dozvídáme, že:

Co tedy můžeme vyvodit ze skutečnosti, že jeden ze 24 starších říká Janovi, kdo tvoří velký zástup? Vyplývá z toho, že vzkříšení členové skupiny 24 starších se dnes možná podílejí na předávání pravd od Boha. Jak to souvisí s prvním vzkříšením? Skutečná totožnost velkého zástupu byla Božím pomazaným služebníkům na zemi zjevena v roce 1935. Pokud k předání této důležité pravdy byl použit jeden ze 24 starších, pak musel být vzkříšen k nebeskému životu nejpozději do roku 1935. To by ukazovalo, že první vzkříšení začalo někdy v době mezi rokem 1914 a 1935. Mohli bychom to určit ještě přesněji?²⁹⁴

Dokážeš sledovat tento řetězec logiky? Podle Svědků se Ježíš vrátil v roce 1914. Protože se vrátil, nebylo již zapotřebí svatého ducha, který byl posílán pouze v jeho nepřítomnosti.

Ale protože jsem k vám o tom mluvil, zármutek naplnil vaše srdce. Říkám vám však pravdu: Je k vašemu prospěchu, že odcházím. Neodejdu-li totiž, pomocník k vám rozhodně nepřijde; ale jestliže opravdu odejdu, pošlu vám ho. (Jan 16:6, 7)

Nyní, když je zpět, tedy Jehova hovoří přímo se „svým služebníkem“ prostřednictvím andělů a vzkříšených lidí. Je zvláštní, že když se Ježíš vrátil, prý mluví Jehova. Co dělá Ježíš? Sedí si na rukou?

Nyní se zamysleme nad důsledky Rutherfordova prohlášení, že ho neřídil svatý duch, ale andělé, které vychází z přesvědčení, že svatý duch již není potřeba, protože Kristus se vrátil v roce 1914, což, jak nyní víme, je nepravdivé.

Pokud s Rutherfordem komunikovali andělé [„poslové“ v řečtině], nikoli svatý duch, z jakého zdroje tito duchovní poslové pocházeli? Když Pavel mluvil ke Galaťanům, varoval je před falešnou nebo převrácenou dobrou zprávou:

…pouze tu jsou jistí lidé, kteří vám působí těžkosti a chtějí překroutit dobrou zprávu o Kristu. I kdybychom však my nebo anděl z nebe vám snad oznamovali jako dobrou zprávu něco nad to, co jsme vám oznámili jako dobrou zprávu, ať je proklet. Jak jsme výše řekli, nyní také říkám znovu: Kdokoli vám oznamuje jako dobrou zprávu něco nad to, co jste přijali, ať je proklet. (Galaťanům 1:7-9)

Prozkoumejme některá Rutherfordova učení, abychom zjistili, zda pocházejí od Boha, nebo z jiného zdroje.

Rutherfordovo gangrenózní učení

Podle tohoto nově samozvoleného věrného a rozvážného otroka alias Vedoucího sboru začalo první vzkříšení v roce 1918.

Po roce 1914, během Ježíšovy „přítomnosti“ v Královské moci, on, jako archanděl, vydává nebeský příkaz, aby se ti, kdo jsou „ve spojení s Kristem“, shromáždili. V případě těch pomazaných, kteří „spí ve smrti“, vyzývá tato výzva podobná trubce k jejich duchovnímu vzkříšení do nebes. Strážná věž již dlouho prezentuje názor, že toto vzkříšení pomazaných křesťanů ze smrti začalo v roce 1918.²⁹⁵

Vydání Strážné věže z 1. ledna 2007 potvrzuje, že toto učení je stále aktuální.

Zajímavou možností tedy je, že když byl Ježíš dosazen na trůn na podzim roku 1914, vzkříšení jeho věrných pomazaných začalo o tři a půl roku později, tedy na jaře 1918. Nemůžeme to sice přímo potvrdit z Bible, ale nebylo by to v rozporu s jinými biblickými verši, které ukazují, že první vzkříšení bylo zahájeno krátce po začátku Kristovy přítomnosti.

Například Pavel napsal: „My žijící, kteří přežijeme do Pánovy přítomnosti [nikoli do konce jeho přítomnosti], nijak nepředejdeme ty, kdo usnuli ve smrti, protože sám Pán sestoupí z nebe s přikazujícím zvoláním, s hlasem archanděla a s Boží trubkou a ti, kdo jsou mrtví ve spojení s Kristem, vstanou nejprve. Potom my žijící, kteří přežijeme, budeme spolu s nimi uchváceni v oblacích, abychom se setkali s Pánem ve vzduchu; a tak budeme vždy s Pánem.“ (1. Tesaloničanům 4:15–17) Pomazaní křesťané, kteří zemřeli před Kristovou přítomností, byli tedy vzbuzeni k nebeskému životu dříve, než ti, kdo jsou během Kristovy přítomnosti ještě naživu. To znamená, že první vzkříšení muselo být zahájeno krátce po začátku Kristovy přítomnosti a také pokračuje „během jeho přítomnosti“.²⁹⁶

Podle 1. Tesaloničanům 4:17 budou ti, kdo jsou naživu v Kristově přítomnosti, uchváceni v oblacích „spolu s nimi“, což znamená, že ti „kdo jsou mrtví ve spojení s Kristem“ vstanou ve stejnou dobu. Paralelní popis se nachází v Pavlově prvním listu Korinťanům.

Pohleďte, říkám vám posvátné tajemství: Všichni neusneme [ve smrti], ale všichni budeme přeměněni ve chvíli, v okamžiku, během poslední trubky. Zazní totiž trubka a mrtví budou vzbuzeni neporušitelní a my budeme přeměněni. (1. Korinťanům 15:51, 52)

Podle publikací Společnosti byly v roce 1918 s Biblickou a traktátní společností Strážná věž spojeny tisíce Badatelů Bible, z nichž všichni byli pomazaní. Přesto z tohoto roku neexistují žádné zprávy o náhlém zmizení tisíců křesťanů z povrchu země. Jak mohou tvrdit, že ke vzkříšení již došlo, když neexistují žádné důkazy o tom, že se naplnilo biblické proroctví?

Není to poprvé, co jsou křesťané přesvědčováni, že první vzkříšení již nastalo. Pavel nás právě před tímto varuje:

Vynasnaž se, aby ses představil Bohu jako schválený, jako dělník, který se nemá zač stydět a správně zachází se slovem pravdy. Ale vyhýbej se prázdným řečem, které porušují to, co je svaté, neboť budou postupovat k stále větší bezbožnosti a jejich slovo se rozšíří jako sněť. Patří k nim Hymenaios a Filetos. Právě tito [muži] se odchýlili od pravdy a říkají, že vzkříšení již nastalo; a podvracejí víru některých. (2. Timoteovi 2:15-18)

Gangréna označuje odumírání tělesné tkáně v důsledku infekce nebo nedostatečného průtoku krve. Pokud není infikovaná končetina chirurgicky odstraněna, zahyne celé tělo. Gangrenózní učení přerušuje tok svatého ducha do Kristova těla. Pokud není rychle vyříznuto, celé tělo zemře.

Z vlastní zkušenosti jsem se naučil, že ignorovat i ta nejjemnější varování z Písma je skvělý způsob, jak si zničit život. Když nám Pán dává varování, očekává, že mu budeme věnovat pozornost. Pokud tak neučiníme, vždy to vede k tragédii a ztrátě, i když v tu chvíli nevidíme, o co jde. To je příklad z praxe.

Někteří budou uvažovat: Jaká škoda by mohla vzniknout, kdybychom věřili, že vzkříšení už nastalo? Jaký by mohl být rozdíl v tom, zda pomazaní byli vzkříšeni před více než 100 lety, nebo zda stále čekají na své osvobození od smrti?

Sledujme řetězec událostí, abychom viděli, že Boží varování nelze brát na lehkou váhu. Uvidíme, že gangréna, kterou Pavel ve své době předpověděl, je dnes stejně hrozivá jako tehdy.

Andělští poslové hovoří s Rutherfordem

Jaká poselství předali tito andělé služebníkovi, soudci Rutherfordovi, ve 30. letech 20. století? Za prvé, aby přejmenoval Badatele Bible na svědky Jehovovy. Pak, aby svědkům Jehovovým sdělil, že většina z nich patří do třídy Jiných ovcí. Poté, aby spojil Velký zástup ze Zjevení 7:9-15 s třídou Jiných ovcí. Tím se změnila povaha dobré zprávy, kterou svědkové Jehovovi kázali. V podstatě se nyní jedná o poselství, že když se jednotlivec stane pokřtěným členem svědků Jehovových, má možnost stát se součástí velkého zástupu těch, kdo přežijí Armagedon, nebo být vzkříšen do pozemského ráje. Ať tak či onak, stále ještě není osvobozen od hříchu.

Jak jsme právě četli výše, apoštol Pavel nás varoval před poselstvími zahrnujícími dobré zprávy, které pocházejí z andělských zdrojů.

„I kdybychom však my nebo anděl z nebe vám snad oznamovali jako dobrou zprávu něco nad to, co jsme vám oznámili jako dobrou zprávu, ať je proklet.“ (Galaťanům 1:8)

Zopakujme si to. Pavel nás varoval, že ti, kdo učí, že vzkříšení již nastalo, porušují to, co je svaté, a že se jejich učení rozšíří jako gangréna. Rutherford učil, že vzkříšení již nastalo v roce 1918. Tato víra přímo vedla k přesvědčení, že svatý duch již není používán k tomu, aby vedl křesťany ke „vší pravdě“. Místo toho nyní andělé a případně vzkříšení svědkové Jehovovi předávali pravdu od Boha Jehovy. Rutherford věřil, že „anděl z nebe“ mu oznámil takovou verzi dobré zprávy, která se týkala druhotné třídy křesťanů. Skupiny, kterou nazval Jonadabové, kteří odpovídali Jiným ovcím z Janova evangelia 10:16.

Pokud je ovšem toto chápání nesprávné, pokud to nebyl anděl z nebe, ale anděl z daleko méně důvěryhodného zdroje, který Rutherfordovi zjevil tuto „pravdu“, pak vstupuje v platnost druhá část Pavlova varování: „Ať je proklet!“. To je jistě vážná věc.

Skutečnost, že se Organizace snaží skrýt pravou povahu původu doktríny o Jiných ovcích, je sama o sobě důkazem o tom, že zdroj tohoto učení není božský.

Jak jsme viděli ve výše uvedené citaci z článku Strážné věže z roku 2007, totožnost Velkého zástupu byla odhalena v roce 1935. Identita Velkého zástupu jako příslušníka třídy Jiných ovcí však postrádá smysl, pokud nedokážeme také určit, kdo nebo co jsou Jiné ovce. Podle teologie Svědků jsou Jiné ovce rozděleny do dvou skupin: 1) Velký zástup těch, kteří přežijí Armagedon; 2) ti, kteří jsou součástí pozemského vzkříšení spravedlivých.

Oba indexy publikací Organizace zahrnují všechna vydání vydaná za posledních 92 let. Ukazují desítky odkazů na diskusní články na téma Velkého zástupu, přičemž přelomové články z roku 1935 jsou jasně uvedeny.²⁹⁷ Vzhledem k tomu, že Velký zástup je pouze podmnožinou Jiných ovcí, dalo by se předpokládat, že Organizace se bude chtít podělit o odkaz na článek, v němž toto nové světlo identity Jiných ovcí poprvé odhalil jeden z 24 starších vzkříšených v roce 1918. Přesto tato informace v Indexu publikací 1930-1985 chybí. Toto „zjevení“, takové, jaké je, přišlo v číslech Strážné věže z 1. a 15. srpna 1934 ve dvoudílném článku s názvem „Jeho laskavost“.

Proč jsou ochotni nám sdělit, kdy byl identifikován Velký zástup, ale nikdy se nezmíní o důležitějším článku odhalujícím, kdo jsou Jiné ovce? Není to tak, že by v novější publikaci bylo lepší a úplnější pojednání. Nejstarší zmínka o jakémkoliv pojednání o Jiných ovcích v Indexu Strážné věže pochází pouze z 15. července 1980 ve Strážné věži. Přesto ani při pročítání tohoto a dalších článků s pojednáními na toto téma neodhalíme žádné skutečné pojednání. Každý odkaz, který si můžete vyhledat, odhaluje svědkovské Jiné ovce pouze jako fait accompli, jako hotovou věc, která nepotřebuje další vysvětlení. Jediné skutečné, podrobné vysvětlení, které lze v publikacích nalézt, pochází z roku 1934 a vzhledem k tomu, že je zcela založeno na protiobrazných aplikacích, které v Písmu nenajdeme, není divu, že je Organizace neuvádí v Indexu publikací. Nicméně i přes nedostatek opory v Písmu se Vedoucí sbor tohoto učení nikdy nevzdal.

Otázka zní: Proč s tímto dogmatem Rutherford vůbec přišel a proč měli jeho andělští poslové takový zájem mu tuto myšlenku sdělit?

Rutherford vytváří třídu duchovních

Pouze na základě podrobné analýzy obou článků v srpnovém čísle Strážné věže z roku 1934 můžeme skutečně ocenit, jak se gangréna, před kterou Pavel varoval, rozšířila natolik, že ohrožuje život té části Kristova těla, která přebývá v Organizaci svědků Jehovových.²⁹⁸ Začněme nyní s touto analýzou. Zapněte si bezpečnostní pásy. Bude to divoká jízda.

„Jeho laskavost“, Část 1

Ve starověkém Izraeli existovalo šest útočištných měst. Byla to určená místa, kam se mohl uchýlit vrah (Izraelita, který omylem zabil jiného), aby unikl smrti před krevním mstitelem – obvykle blízkým příbuzným zemřelého.

V tomto článku z čísla Strážné věže z 1. srpna 1934 se Rutherford zabývá izraelskými útočištnými městy jako základem pro doktrínu o Jiných ovcích.

Ježíš Kristus, Mstitel, zničí ničemné; Jehovova laskavost však poskytla útočiště těm, kteří nyní obracejí svá srdce ke spravedlnosti a snaží se připojit k Jehovově Organizaci. Takoví jsou známí jako Jonadabova třída, protože Jonadab je předstínil.²⁹⁹

Nejprve si všimni, že toto útočiště není určeno pro pomazané, ale pro druhotnou třídu známou jako „Jonadabové“. To je první z mnoha protiobrazných aplikací, které Rutherford činí na podporu své nové doktríny. Jonadab byl pohan, který podporoval Izraelitu Jehúa.³⁰⁰ Útočištná města byla zřízena pro Izraelity, nikoli pro pohany, takže Rutherfordův protiobraz je rozbit ještě dříve, než se vůbec rozvine.

Toto láskyplné opatření učiněné Jehovou, které bylo oznámeno v době uzavření smlouvy věrnosti, ukazuje, že útočištná města předznamenávají Boží láskyplnou laskavost k ochraně lidí dobré vůle během Armagedonu…

„Když nyní Bůh dal svému lidu najevo, že jím vyřčené slovo, jak je zaznamenáno v 5. Mojžíšově, platí od příchodu Ježíše Krista do chrámu, [kolem roku 1918] můžeme očekávat, že opatření o útočištných městech, jak jsou uvedena v proroctvích, mají protiobrazné splnění v těsné blízkosti doby přijetí věrných následovníků Ježíše Krista do smlouvy o Království.“³⁰¹

Zde se objevuje na papíře vytisknuté tvrzení, že Jehova Bůh dává svému lidu najevo (prostřednictvím andělské komunikace Rutherfordovi, „předpokládejme“)³⁰², že útočištná města mají protiobrazné naplnění v naší době. Jak uvidíme v průběhu našeho uvažování o této dvoudílné sérii článků Strážné věže, každý závěr je založen na nějakém vztahu předobrazu – protiobrazu, který „Bůh [dal] poznat svému lidu“.

Byl to však Jehova Bůh, kdo dal tyto věci poznat „svému lidu“ prostřednictvím Rutherforda? Soudce si to myslel, ale fakta ukazují, že tito duchovní poslové nepocházeli od Boha. Víme to díky tomu, co odhaluje tato nedávná Strážná věž:

…Strážná věž z 15. března 2015 vysvětlila, proč se v poslední době v našich publikacích už jenom zřídka uvádějí prorocké předobrazy a protiobrazy. Bylo v ní napsáno: „Pokud Bible říká, že osoba, událost nebo předmět jsou předobrazem něčeho jiného, pak takové vysvětlení přijímáme. Ale pokud pro to nemáme biblický podklad, za předobraz bychom je označovat neměli.“ Vzhledem k tomu, že Bible neříká, co je protiobrazem útočištných měst, tento a příští článek se zaměřují na to, jaká poučení křesťané můžou z tohoto opatření načerpat.³⁰³

Udělejme si v tomto ohledu jasno. Organizace nyní jednoznačně popírá, že by v souvislosti s útočištnými městy existovalo jakékoli protiobrazné splnění. Protože celý předpoklad Rutherfordovy argumentace na podporu Jiných ovcí jako samostatné třídy křesťanů s druhotnou pozemskou nadějí je založen na protiobrazném splnění nemajícím oporu v Písmu a výslovně popíraném současným Vedoucím sborem, základ pro současné učení Organizace o Jiných ovcích je pryč. Vypařil se do vzduchu!

Pokud si prohlédnete Knihovnu Strážné věže online nebo použijete Indexy publikací a budete hledat biblickou oporu pro doktrínu o Jiných ovcích, která by nahradila Rutherfordův již neplatný výklad, nic nenajdete. Najdete jen odvážná tvrzení. Najdete deduktivní úvahy. Ale to všechno je jen hromada písku, protože to není postaveno na pevném základu Písma.

Samozřejmě, že předkládání odvážných, ničím nepodložených tvrzení není v publikacích Společnosti ničím novým. Rutherford pokračuje:

Zřízení útočištných měst bylo upozorněním pro ty, kteří by je potřebovali, že Bůh učinil opatření pro jejich ochranu a útočiště v době nouze. To bylo součástí proroctví, a protože se jednalo o proroctví, muselo dojít svého naplnění někdy později a při příchodu většího Mojžíše.³⁰⁴

Jaký to představuje úžasný příklad přemýšlení v kruhu! Útočištná města byla prorocká, protože mají prorocké uplatnění, což víme, protože byla prorocká. Rutherford pak bez přerušení pokračuje hned v následující větě:

24. února 1918 n. l. bylo z Pánovy milosti a zjevně díky jeho svrchované prozřetelnosti a jeho řízení, v Los Angeles poprvé předneseno poselství „Svět skončil – miliony nyní žijících nikdy nezemřou“ a poté bylo toto poselství hlásáno ústně i tiskem po celém „křesťanstvu“. Nikdo z Božího lidu tehdy této věci plně nerozuměl, ale od té doby, co byl uveden do chrámu, vidí a chápe, že ti, kdo na zemi mohou žít a nezemřít, jsou ti, kdo nyní „nastupují do vozu“, jako Jonadab na pozvání Jehua nastoupil do vozu k Jehuovi.³⁰⁵

Nelze než žasnout nad neskrývanou drzostí toho člověka, který vzal jedno ze svých největších ponížení³⁰⁶ a udělal z něj triumf. Řeč z roku 1918, o níž mluví jako o řeči pronesené „zjevným Božím řízením“, byla prorockým fiaskem, které se vyrovná tomu z roku 1975. Byl postaven na předpokladu, že v roce 1925 dojde ke vzkříšení starověkých hodnostářů – mužů jako král David, Mojžíš a Abraham – a k začátku Armagedonu. Nyní, v roce 1934, téměř deset let po tomto trapném neúspěchu, se stále ohání tvrzením, že to pocházelo od Boha.

Rutherford dokonce nachází protiobrazné uplatnění na podporu poskytování peněžních darů společnosti Strážná věž.

Jehovův příkaz zněl, že levitům má být dáno čtyřicet osm měst a předměstí. To ukazuje, že národy „křesťanstva“ nemají právo vytlačovat Jehovovy služebníky, a zejména jeho pomazané svědky, ze země, ale musí jim ponechat svobodu činnosti a přiměřenou částku na její udržení. To také podporuje závěr, že ti, kdo získávají literaturu… by měli přispívat něčím na úhradu nákladů na její vydávání.³⁰⁷

Rutherfordův zájem o finanční podporu se samozřejmě neomezoval jen na udržování tiskařských strojů v chodu. Tento muž udržoval v San Diegu sídlo s deseti ložnicemi zvané Beth Sarim, postavené původně pro ubytování starověkých hodnostářů, kteří se měli objevit v roce 1925, ale to se jim nepovedlo. Udržoval také rezidenci na Staten Islandu a měl ne jeden, ale dva šestnáctiválcové cadillaky, po jednom na každém pobřeží Spojených států.³⁰⁸

Obrázek 18. „Soudce se vydává na 700 mil dlouhou cestu na sjezd v Detroitu“.

Jeho závěr, že členové křesťanských církví „musí povolit přiměřenou částku“ na vydržování kněžské třídy Svědků, může někomu připadat odvážný, ale také naznačuje znepokojivé odtržení od reality. Navíc odhaluje běžné nebezpečí u vymyšlených předobrazných – protiobrazných vztahů: Kde se jeden zastaví? Pokud existuje skutečný vztah mezi A a B, proč ne mezi B a C? A když C, tak proč ne D, a tak dále a tak dále až do bodu naprosté absurdity? Právě k tomu Rutherford přistupuje v následujících odstavcích.

V odstavci 9 se dozvídáme, že existovalo šest útočištných měst. Protože šestka symbolizuje v Bibli nedokonalost, představuje zde toto číslo „Boží opatření o útočišti, dokud na zemi ještě existují nedokonalé podmínky“.

V odstavci 11 se pak dozvídáme, proč izraelská útočištná města představují Organizaci svědků Jehovových.

Tato ochranná města symbolizovala Organizaci těch, kteří jsou zcela oddáni Bohu a jeho chrámové službě. Neexistovalo žádné jiné místo, kde by mohl vrah najít útočiště nebo bezpečí. To je pádný důkaz, že třída Jonadabů, kteří hledají útočiště před dnem pomsty, je musí najít pouze v Jehuově voze, to je v Jehovově Organizaci, jejíž hlavou a nejvyšším veleknězem je Kristus Ježíš.³⁰⁹

Jonadab nikdy nevyužil útočištné město, ale třída Jonadabů je potřebuje. Jonadab nastoupil do Jehúova vozu na jeho pozvání, ne proto, že by byl vrahem. Přesto je Jehuův vůz předobrazem pro protiobraznou Organizaci svědků Jehovových. Třída Jonadabů však plní dvojí úlohu: jak protiobrazného Jonadaba, tak protiobrazného vraha. Všechny tyto Písmem nepodložené výmysly jsou „pádným důkazem“? Ale no tak!

Rutherford je nyní na koni:

Útočištná města měla být založena po té co Izraelité dosáhnou Kanánu… Zdá se, že to koresponduje s dobou, kdy činnost Eliši-Jehua začíná… V roce 1918 Ježíš převedl svůj věrný ostatek, který byl tehdy na zemi, přes protiobraznou řeku Jordán do „země“ neboli do stavu království… Kněží nesoucí truhlu smlouvy vstoupili do vod Jordánu jako první a stáli v řece pevně na suché zemi, dokud lid nepřekročil. (Joz. 3:7, 8, 15, 17) Než Izraelité překročili řeku Jordán, Mojžíš na Jehovův pokyn určil tři útočištná města na východní straně řeky. Stejně tak i před shromážděním zbytku v chrámu, Pán zajistil předání svého poselství „Miliony nyní žijících nikdy nezemřou“, což ovšem znamenalo, že se musí podřídit podmínkám, které Pán oznámil. Tam také začalo oznámení, že Elijášovo dílo skončilo. Bylo to období přechodu od Elijáše k Elišovu dílu, které vykonávají věrní následovníci Ježíše Krista.³¹⁰

V tomto jediném odstavci je takřka legie protibrazů. Máme tu protiobrazný začátek Elišova-Jehuova díla, protiobrazný konec Elijášova díla a protiobrazný začátek Elišova díla souběžně s protiobrazným Jehuovým dílem. Je zde také protiobrazná řeka Jordán a protiobrazní kněží nesoucí archu a zastavující se v řece, aby ji vysušili. Na třech útočištných městech na východní straně řeky je cosi protiobrazného, na rozdíl od ostatních tří měst na západní straně. Něco z toho souvisí s protiobrazem, který se stal poselstvím kampaně „Miliony nyní žijících nikdy nezemřou“.

Už se vám točí hlava?

Dostáváme se k jádru věci

Od 13 do 16 odstavce začíná Rutherford uvádět svou hlavní myšlenku. Ti, kdo uprchli do útočištných měst, byli neúmyslnými vrahy. Uprchli, aby unikli hněvu krevního mstitele – obvykle blízkého příbuzného zemřelého, který měl zákonné právo zabít vraha mimo útočištné město. V uplatnění dnešních dnů jsou nevědomými vrahy ti, kdo podporovali politické a náboženské živly na zemi v jejich krveprolévání.

Jak mezi Židy, tak mezi „křesťanstvem“ se vyskytli lidé, kteří s takovým nesprávným jednáním nesympatizovali, přesto byli vlivem okolností přinejmenším do určité míry nuceni se na těchto proviněních podílet a podporovat je, a patří tak do třídy, která se nevědomky nebo nedopatřením provinila proléváním krve.

Tito neúmyslní vrazi musí mít k dispozici protiobrazný prostředek úniku, který odpovídá útočištným městům v Izraeli, a Jehova ve své milující laskavosti učinil právě takové opatření, jakého je třeba k jejich úniku.³¹¹

Samozřejmě, jestliže existuje protiobrazný vrah, který potřebuje protiobrazné útočištné město, musí existovat také protiobrazný „mstitel“. Odstavec 18 začíná slovy: „Kdo je ten ‚mstitel‘ neboli ten, kdo protiobrazně vykonává pomstu na takových provinilcích?“

Odstavec 19 odpovídá: „Velkým příbuzným lidského rodu podle narození je Ježíš… proto byl příbuzným Izraelitů.“

Odstavec 20 dodává: „Ježíš Kristus, velký vykonavatel rozsudku, se v Armagedonu jistě setká nebo dostihne všechny s vinnou krve a pobije všechny, kdo nejsou v útočištných městech.“

Odstavec 21 pak trefuje hřebík na hlavičku, když říká, co jsou to ta protiobrazná útočištná města: „Ti…, kteří by nyní chtěli uniknout do útočištného města, tam musí spěchat. Musí se dostat pryč z Ďáblovy Organizace a zaujmout místo v boží Organizaci Pána a zůstat tam.“

(Pokud si v tuto chvíli vybavíte Hebrejcům 2:3 a 5:9 a říkáte si: „Myslel jsem, že Ježíš je Boží láskyplné opatření pro únik a záchranu,“ no, zřejmě jste to prostě nepochopili. Zkuste prosím držet krok.)

V článku, který ukazuje nikoli na Ježíše, ale na náboženskou Organizaci jako na prostředek záchrany lidstva, najdeme na konci 23. odstavce vzácný a rozhodně ironický moment prorockého vhledu:

Pán jasně prohlašuje, že „organizované náboženství“, které tak velice pošpinilo toto jméno, a ti, kteří se v něm podíleli na pronásledování jeho věrného lidu a hanobili Boží jméno, budou bez milosti zničeni.³¹²

Rozdělení provedeno

V odstavci 29 se jasně rozlišuje mezi dvěma třídami křesťanů, z nichž každá očekává jinou formu záchrany.

Z Písma nevyplývá, že by se útočištná města vztahovala na ty, kteří se stanou členy Kristova těla. Nezdá se, že by k tomu měl být důvod. Je velký rozdíl mezi takovými a těmi, kteří se stanou členy třídy známé jako ‚miliony, které nezemřou‘, což znamená lidi dobré vůle, kteří jsou nyní poslušní Pána Boha, ale nejsou přijati jako součást oběti Ježíše Krista.³¹³

Tady se tedy tvrdí, že existuje „velký rozdíl“ mezi „Kristovým tělem“ a „lidmi dobré vůle…, kteří nejsou přijati jako součást oběti Ježíše Krista.“ Dále se tvrdí, že tento „velký rozdíl“ je biblický. Pozorný čtenář si však všimne, že na podporu takových tvrzení nejsou uvedeny žádné verše z Písma.

V závěrečném odstavci tohoto pojednání je tvrzeno – opět, bez absolutně jakékoli biblické opory – , že existuje spojitost neboli předobrazný – protiobrazný funkční vztah. Předobrazná část spočívala v pořadí věcí tak, že nejprve byla uzavřena smlouva na hoře Choreb a o několik let později, když se Izraelité usadili v zemi Kanán, byla zřízena útočištná města. Protiobraznou částí bylo shromáždění všech částí tvořících novou smlouvu, které začalo, když Ježíš přišel do svého chrámu v roce 1918. Tento způsob záchrany skončil a poté byla zřízena protiobrazná útočištná města. Ta jsou opatřením pro nepomazané lidi dobré vůle – třídu Jonadaba – , kteří mají být zachráněni před mstitelem, Kristem. Důvod, proč se jim říká Jonadabové, spočívá v tom, že původní Jonadab byl Neizraelita (odpovídající nepomazaným křesťanům), ale byl pozván do vozu (Jehovova Organizace), který řídil Jehu, Izraelita (pomazaný křesťan alias duchovní Izraelita), aby s ním pracoval.

Myšlenka ‚nepomazaného křesťana‘ je samozřejmě směšný rozpor v názvosloví. Křesťan pochází z řeckého christos, což znamená „pomazaný“. Říci řecky „nepomazaný křesťan“ tedy znamená říci „nepomazaný pomazaný“.

Většina svědků Jehovových věrných Rutherfordovi ve 30. letech 20. století byla zřejmě natolik ovlivněna přijímáním předobrazů a protiobrazů, že nedokázala vidět, jaká je to myšlenková šlichta. Nyní je zcela jasné, proč Rejstřík publikací 1930-1985 neuvádí žádný odkaz na tento malý skvost šílenství protiobrazů.

Je to všechno, co tam je? Ale ne. Rutherford právě nabírá druhý dech. Musíme ještě prozkoumat ten druhý článek této dvoudílné série ze Strážné věže.

„Jeho laskavost“, část 2

Druhý článek této série byl zveřejněn ve vydání Strážné věže z 15. srpna 1934. Rozšiřuje protiobraz o útočištných městech na současné učení Svědků o dvou různých nadějích na záchranu, jedné nebeské a jedné pozemské.

Ježíš Kristus je Bohem poskytnutá cesta k životu, ale ne všichni lidé, kteří získají život, se stanou duchovními bytostmi. Jsou tu jiné ovce, které nejsou z malého stáda.³¹⁴

Zatímco první třída s nebeskou nadějí je zachráněna Ježíšovou krví, druhá třída je zachráněna tím, že se připojí k nějaké Organizaci nebo ke konkrétní denominaci organizovaného náboženství: ke svědkům Jehovovým.

Předobrazem útočištných měst je Jehovova Organizace a on se postaral o ochranu těch, kteří se plně staví na stranu jeho Organizace…“³¹⁵.

Paralely předobrazů – protiobrazů jsou nadále hojné i v tomto druhém článku. Např:

Povinností levitů v útočištných městech bylo poskytovat informace, pomoc a útěchu těm, kdo hledají útočiště. Stejně tak je povinností protiobrazných levitů [pomazaných křesťanů] poskytovat informace, pomoc a útěchu těm, kteří nyní hledají Pánovu Organizaci.³¹⁶

Poté se vykresluje další předobrazná – protiobrazná paralela, která se vyvolává srovnáním Ezekiela 9:6 a Sefanjáše 2:3, tedy „znamení na čele“ s pomazanými, kteří jim „dávají [Jonadabům] inteligentní informace…“. Podobné paralely jsou vykreslovány v odstavci 8 mezi 5. Mojžíšovou 19:3; Jozuem 20:3, 9 a Izajášem 62:10, aby se ukázalo, že „kněžská třída, tedy pomazaný zbytek, který je nyní na zemi, musí sloužit lidu… Jonadabům“.

Je ohromující, že předobrazné – protiobrazné paralely jsou vyvozovány dokonce i z deseti ran.

V protiobrazném splnění toho, co se stalo v Egyptě, vládcům světa již bylo dáno upozornění a varování. Devět ran se již protiobrazně splnilo a nyní, před pádem Boží pomsty na prvorozené a na celý svět, předznamenané desátou ranou, lidé musí dostat pokyny a varování. Takové je současné dílo svědků Jehovových.³¹⁷

Odstavec 11 ilustruje hlavní problém, který vzniká, když si lidé dovolí sami vytvořit prorockou paralelu tam, kde žádná nebyla zamýšlena. Stává se nemožným, aby všechny dílky do sebe zapadaly.

Pokud bylo rozhodnuto, že k zabití došlo bez zlého úmyslu a bylo spácháno náhodně nebo neúmyslně, pak by měl vrah najít ochranu v útočištném městě a musí tam zůstat až do smrti velekněze.³¹⁸

Tohle prostě protiobrazně nezapadá do sebe. Zločinec pověšený vedle Ježíše nezabíjel nehodou ani nevědomky, a přesto mu bylo odpuštěno. Tato Rutherfordova aplikace umožňuje vstup pouze nevědomým hříšníkům, ale máme příklad krále Davida, jehož cizoložství a následné vražedné spiknutí bylo všechno jiné než nevědomé, a přesto i jemu bylo odpuštěno. Ježíš nerozlišuje mezi stupni nebo druhy hříchů. Důležité je pro něj zlomené srdce a upřímné pokání. Rutherfordovy protiobrazné aplikace jdou nyní v bizarnosti ještě dál:

Po smrti velekněze se vrah mohl bezpečně vrátit do svého bydliště. Zdá se, že to jasně učí, že Jonadabova třída [alias Jiné ovce], která vyhledala a nalezla útočiště v Boží Organizaci, musí zůstat ve voze nebo v Pánově Organizaci s Velkým Jehuem a musí pokračovat v srdečném souznění a harmonii s Pánem a jeho organizací a musí prokázat svůj správný stav srdce tím, že bude spolupracovat se svědky Jehovovými, dokud úřad třídy velekněze, kteří jsou ještě na zemi, neskončí.³¹⁹

Tento bod je natolik důležitý, že jej Rutherford opakuje v 17. odstavci:

Takoví [Jonadabové/Jiné ovce] nepřicházejí s opatřením nové smlouvy a život jim nemůže být udělen, dokud poslední člen kněžské třídy nedokončí svůj pozemský běh. „Smrtí velekněze“ se rozumí změna posledních členů královského kněžstva z lidského organismu na duchovní, která následuje po Armagedonu.³²⁰

Ježíš je v Bibli označován za našeho velekněze.³²¹ Nikde nenajdeme pomazané křesťany označované za třídu velekněží, obzvláště, když jsou na zemi. Když náš velekněz zemřel, otevřel nám cestu k naší záchraně. Rutherford má však jinou představu o záchraně třídy Jiných ovcí neboli třídy Jonadaba. Vytváří zde třídu super-duchovních. Nejde o typické duchovenstvo jako má např. Katolická církev. Ne! Tito duchovní jsou pověřeni tvojí záchranou. Teprve až oni – nikoli Ježíš – všichni zemřou, mohou být Jiné ovce zachráněny, samozřejmě za předpokladu, že zůstaly v protiobrazném útočištném městě, v organizovaném náboženství svědků Jehovových.

Zde narážíme na další problém s vymyšlenými prorockými protiobrazy: Na potřebu překrucovat Písma, aby fungovaly. Bible uvádí, že pomazaní jsou vzati do nebe před Armagedonem. V Písmu není nic, co by naznačovalo, že někteří přežijí Armagedon jako lidé.

To vám totiž říkáme podle Jehovova slova, že my žijící, kteří přežijeme do Pánovy přítomnosti, nijak nepředejdeme ty, kdo usnuli [ve smrti], protože sám Pána sestoupí z nebe s přikazujícím zvoláním, s hlasem archanděla a s Boží trubkou a ti, kdo jsou mrtví ve spojení s Kristem, vstanou nejprve. Potom my žijící, kteří přežijeme, budeme spolu s nimi uchváceni v oblacích, abychom se setkali s Pánem ve vzduchu; a tak budeme vždy s Pánem. (1. Tesaloničanům 4:15-17)

Pohleďte, říkám vám posvátné tajemství: Všichni neusneme [ve smrti], ale všichni budeme přeměněni ve chvíli, v okamžiku, během poslední trubky. Zazní totiž trubka a mrtví budou vzbuzeni neporušitelní a my budeme přeměněni. (1. Korinťanům 15:51, 52)

Pokud tedy všichni pomazaní zemřou nebo budou proměněni před Armagedonem, Rutherfordovy Jiné ovce – Jonadabové – nemusí zůstat uvnitř Organizace, protiobrazného útočištného města. Mohou odejít před Armagedonem, protože byli zachráněni smrtí velekněze – pomazaných.

Rutherfordova skutečná agenda je odhalena

Rutherfordovým skutečným záměrem bylo vytvořit třídní rozdíl mezi duchovenstvem a laiky a zastrašit třídu laiků, aby byla loajálně poslušná. Jak se to liší od katolického modelu organizovaného náboženství s jeho vytvářením kontrolních prvků, jako jsou pekelné ohně a nutnost platit za únik z očistce?

Pokud se po obdržení těchto dobrých věcí z ruky Pána zjistí, že někdo uplatňuje příliš velkou osobní svobodu, to znamená, že se nedrží hranic Jehovova milosrdného opatření, které pro něj v současné době učinil; nebere ohled na to, že ještě nemá právo na život [jako má kněžská třída]… ztrácí ochranu, kterou mu Jehova poskytl. Musí si stále uvědomovat jistotu a blízkost Armagedonu a také skutečnost, že kněžská třída brzy odejde ze země…³²²

Kristus, velký [protiobrazný] Mstitel a Popravčí, neušetří nikoho z Jonadabovy družiny, kdo se dostane mimo Jehovovo bezpečnostní opatření, které pro ně učinil v souvislosti se svou organizací.³²³

Kupodivu Rutherfordova zásobárna dvojic předobrazů – protiobrazů ještě není prázdná. Pokračuje v 18. odstavci a vyrábí další z vyprávění o Šalomounovi a Šimeiovi. Šalomoun požadoval, aby Šimei za své hříchy proti Šalomounovu otci Davidovi zůstal v útočištném městě, nebo podstoupil smrt. Šimei neuposlechl a byl na Šalomounův rozkaz zabit. Protiobrazem je Ježíš jako větší Šalomoun a každý z Jonadabovy třídy, kdo se „nyní odvažuje opustit své útočiště“ a „utíká před Jehovou“, je protiobrazným Šimeiem.

Kdy protiobrazné útočištné město začíná?

Předobrazná útočištná města začala vznikat teprve tehdy, když se Izraelité usadili v zaslíbené zemi. Protiobraznou zaslíbenou zemí je tedy budoucí ráj, ale to se Rutherfordovi pro jeho záměr sotva hodí. Další časové osy se proto musí posunout.

Proto je to až po roce 1914, kdy Bůh dosadil na trůn velkého Krále a vyslal ho vládnout. Tehdy z nebe sestupuje svaté město, nový Jeruzalém, který je organizací Jehovy Boha. Právě toto svaté město je místem, kde přebývá Jehova. (Žalm 132:13) Nastává čas, kdy „Boží stan je s lidmi, a bude s nimi přebývat a oni budou jeho lidem. A sám Bůh bude s nimi“. (Zj 21:2, 3) … Prorocký obraz útočištného města neměl před začátkem Kristovy vlády v roce 1914 žádné uplatnění.³²⁴

Boží stan zobrazený ve Zjevení 21:2, 3 je tedy s námi již více než sto let. Zdá se, že všechno to „truchlení, křik, bolest a smrt už nebudou“ jsou stále ještě nějakou dobu v pořadí.

Jiné ovce identifikovány

Pokud ještě zůstává nějaká pochybnost o totožnosti Jiných ovcí, pak je odstraněna v odstavci 28.

Tito lidé dobré vůle, tedy Jonadabova třída, jsou ony ovce z „jiného stáda“, které Ježíš zmínil, když řekl: „A mám jiné ovce, které nejsou z tohoto ovčince; i ty musím přivést a budou naslouchat mému hlasu a stanou se jedním stádem jednoho pastýře.“ (Jan 10:16)³²⁵

Rutherford nám dále říká, že dveře nebeské naděje jsou zavřené. Jediná naděje, která zbývá, je život na zemi jako součást Jiných ovcí neboli Jonadabovy třídy.

Útočištné město nebylo určeno pro Boží pomazané, ale takové město a láskyplné opatření je učiněné pro ty, kteří mají přijít k Pánu poté, co bude vybrána a pomazána chrámová třída.³²⁶

Pokud by se ve starověkém Izraeli stal vrahem kněz nebo levita, musel by i on využít opatření útočištného města. Nebyli tedy z tohoto opatření vyňati, ale to se nehodí do Rutherfordovy aplikace, takže se to ignoruje. A protiobrazná útočištná města tedy nejsou určena pro kněžskou třídu svědků Jehovových.

Nakonec se objevuje rozdělení na duchovní a laiky

Dodnes se Svědkům říká, že v Organizaci svědků Jehovových neexistuje rozdíl mezi duchovními a laiky. Toto tvrzení se však v praxi nedodržuje. Rutherfordova slova svědčí o tom, že to není pravda už od doby, kdy přijali název svědkové Jehovovi.

Poznamenejme, že to na kněžskou třídu je kladena povinnost vést nebo předčítat lidem zákon poučení. Proto kdekoliv je nějaké uskupení Jehovových svědků… vedoucí studia by měl být vybrán z pomazaných, a stejně tak ti, kteří jsou ve služebním výboru, by měli být vzati z pomazaných… Jonadab tam byl jako ten, kdo se má učit, a ne ten, kdo má učit… Oficiální Organizace Jehovy na zemi se skládá z jeho pomazaného ostatku a Jonadabů [jiných ovcí], kteří chodí s pomazanými, aby byli učeni, ale ne aby se ujímali vedení. Zdá se, že toto je Boží uspořádání, a všichni by se jím měli rádi řídit.³²⁷

Zdá se, že celá tato směšná protiobrazná hatmatilka byla napsána za jediným účelem: Povýšit třídu duchovních nad početnější třídu laiků. Je to starý příběh. Věci samozřejmě nedopadly tak, jak Rutherford předpokládal. Konec nebyl bezprostřední. Jeho třída duchovních ale byla konečná, byla omezena jeho vlastním prohlášením, že počet byl nyní naplněn. Jak počet Svědků rostl a počet těch, kteří se hlásili k pomazání, se zmenšoval, bylo nutné zahrnout mezi duchovenstvo i „Jonadaby“, takže byla vytvořena církevní hierarchie, která zahrnovala zónové dozorce (dříve se všichni dozorci nazývali „služebníci“), dozorce odboček, oblastní dozorce (nyní již nejsou), krajské dozorce a místní starší.

Pokud by někdo namítal, že se nejedná o duchovenstvo, je třeba poznamenat, že s výjimkou místních starších jsou všichni finančně podporováni, a co je důležitější, všichni mají velkou moc. Místní starší mohou potrestat jakéhokoli zvěstovatele vyloučením, což znamená, že dotyčný je společensky a často i ekonomicky odříznut od rodiny a přátel. Vyloučení je totální ostrakizace. Značný počet Svědků a bývalých Svědků, zvláště mladých, kteří byli tímto trestem postiženi, si vzal život.

Jak se svědkové Jehovovi vyhýbají přijetí viny, když jejich nebiblická politika vede k tak tragickým následkům? Obviňují vyloučeného z toho, že je labilní, a „že za taková úmrtí nenesou žádnou odpovědnost. Od některých slyšíme, že je „dostali démoni“, a proto spáchali sebevraždu. Takové odmítání osobní odpovědnosti nebude mít v soudný den žádnou váhu.

Přepisování historie

Organizace se tohoto učení nemůže vzdát. Je pro teologii Svědků natolik zásadní, že její opuštění by Organizaci rozvrátilo. Proto ji považují za samozřejmou. Stejně jako lze říci, že „nebe je modré“, aniž by člověk cítil potřebu to dokazovat, tak Svědkové učí, že Jiné ovce jsou třídou křesťanů, kteří nejsou pomazáni Božím duchem; kteří nemají nebeské povolání; kteří nemají přijímat ze symbolů; pro které Ježíš není jejich prostředníkem; kteří nejsou Božími dětmi; kteří dosáhnou schváleného stavu před Bohem až na konci tisíce let. To vše učí, aniž by cítili potřebu toto učení vysvětlit nebo podložit Písmem.

Skutečný zdroj této nauky je příliš trapný na to, aby jej odhalili, a proto se o něm ve svých publikacích nezmiňují. Přelomová série článků, která stála u zrodu celého učení, byla z kolektivní paměti svědků Jehovových téměř vymazána. Online knihovna Strážné věže sahá pouze do publikací vytištěných od roku 1950. Před lety vyšlo nařízení všem sborovým starším, aby z knihoven sálů Království odstranily všechny staré publikace – což je svědkovským ekvivalentem pálení knih a cenzury. V mém případě mě starší podezřívali z odpadlictví, když se dozvěděli, že jsem si stáhl staré svazky Strážné věže v elektronické podobě. Zdá se, že společnost Strážná věž se děsí své minulosti a dělá vše pro to, aby svou historii přepsala.

Skrývání své historie před zkoumáním a zároveň neopravování svých falešných učení, tak dokonale odpovídá odsouzení, které se nachází ve Zjevení 22:15.

Venku jsou psi a ti, kdo provozují spiritismus, a smilníci a vrazi a modláři a každý, komu se líbí a kdo provádí lež.

Závěrečné slovo

Uvědomuji si, že někteří mohou být trochu rozladěni mým sarkastickým tónem, který se nese celou touto knihou a zejména v této kapitole. Obecně platí, že analytická práce jako je tato, se snaží být tématickou úvahou, která je oproštěna od emocí. Já však nejsem žádný vzdálený pozorovatel. Jsem celoživotní obětí podvodu. Když nyní čtu ze zdroje doktrín, které mě po většinu života okrádal o správný vztah s mým Pánem Ježíšem a mým Otcem Jehovou, jsem ohromen naprostou stupiditou toho všeho. To, že Freddy Franz a Nathan Knorr, kteří žili v té době, spolupracovali na utvrzování tohoto směšného učení, se zdá být nepředstavitelné, pokud to měli být skutečně Boží muži, pokorní služebníci našeho Pána Ježíše a vedení svatým duchem!

K těm, kterým je můj tón nepříjemný, se bráním tím, že „sarkasmus je zdravou reakcí tváří v tvář ohromující hlouposti“. V tom mi nezbývá, než napodobit apoštola Pavla. Ten používal sarkasmus často, když se potýkal s krátkozrakou lidskou hloupostí. Například Korinťanům napsal:

Jste již nasyceni, že? Jste již bohatí, že? Začali jste již kralovat bez nás, že? (1. Korinťanům 4:8)

Někdo ale řekne: „Jak budou mrtví vzkříšeni? A v jakém přijdou těle?“ Blázne! [pošetilý člověče) To co seješ neožije, dokud to před tím nezemře. (1. Korinťanům 15:35, 36 Bible21)

Vy, takoví mudrci, si přece na blázny potrpíte!, Klidně snášíte, když vám někdo poroučí, když vás vyjídá, okrádá, ponižuje, fackuje! Zahanbeně přiznávám, že já na něco takového sílu nemám!… (2. Korinťanům 11:19-21 Bible21)

Domnívám se, že Rutherfordovu doktrínu o Jiných ovcích lze kvalifikovat jako nepřekonatelně stupidní, nemyslíte? Nicméně, snaha Vedoucího sboru ji zakrýt a utajit před svědky Jehovovými je zlá. Říkám to proto, že lži jsou zlé, a jak Gerrit Lösch sám přiznává, zatajovat fakta před někým, kdo si zaslouží znát pravdu, je lží.³²⁸

11

Je Vedoucí sbor falešným prorokem?

„Avšak prorok, který se opováží mluvit v mém jménu slovo, jež jsem mu nepřikázal mluvit, nebo který mluví ve jménu jiných bohů, ten prorok zemře. A v případě, že by sis řekl v srdci: „Jak poznáme slovo, které Jehova nemluvil?“ — když prorok mluví ve jménu Jehovy a slovo nenastane ani se neuskuteční, je to slovo, které Jehova nemluvil. Prorok je mluvil s opovážlivostí. Nezalekneš se ho.“ (5. Mojžíšova 18:20-22)

Svědkové Jehovovi jsou často obviňováni z toho, že jsou falešnými proroky, protože jsou v křesťanském světě dobře známí jako skupina s mnoha neúspěšnými prorockými varováními o nadcházejícím konci světa. Průměrný svědek Jehovův však oprávněnost takových obvinění popře tvrzením, že Vedoucí sbor se nikdy neprohlásil za proroka. Tento úryvek z knihy Rozmluvy z Písem je pro tento postoj typický.

Svědkové Jehovovi o sobě netvrdí, že jsou inspirovanými proroky. Dělají chyby. Jako apoštolové Ježíše Krista chovali čas od času nesprávná očekávání. — Luk. 19:11; Sk. 1:6.³²⁹

Pokud to chodí jako kachna, kváká jako kachna a plave jako kachna, tvrzením, že je to ve skutečnosti pštros, nikoho neoklamete. Prezident Richard Nixon ve svém dnes již nechvalně proslulém projevu prohlásil „Nejsem podvodník“, ale svět se brzy dozvěděl opak. Platí tvrzení Organizace, že se nikdy nechovala jako falešný prorok, nebo je to lež?

Falešní proroci: Definice podle Strážné věže

Kniha Rozmluvy z Písem uvádí následující definici toho, co je to falešný prorok:

Definice: Jednotlivci a Organizace hlásající poselství, jež připisují nadlidskému zdroji, ale jež nepocházejí od pravého Boha a nejsou v souladu s jeho zjevenou vůlí.³³⁰

Tato publikace také cituje z písem, aby poskytla biblickou definici:

5. Mojž. 18:18–20: „Vzbudím pro ně proroka ze středu jejich bratrů, podobného tobě [Mojžíšovi]; a vskutku mu vložím do úst svá slova, a jistě k nim bude mluvit všechno, co mu přikážu. A stane se, že od muže, který nebude naslouchat mým slovům, jež bude mluvit v mém jménu, od toho budu sám vyžadovat účet. Avšak prorok, který se opováží mluvit v mém jménu slovo, jež jsem mu nepřikázal mluvit, nebo který mluví ve jménu jiných bohů, ten prorok zemře.“ (Srovnej Jeremjáše 14:14; 28:11, 15.)³³¹

Co publikace Rozmluvy vynechává

Po přečtení výše uvedeného dojde průměrný svědek Jehovův k závěru, že Organizace neodpovídá představě falešného proroka. Jako jeden ze svědků Jehovových jsem také věřil, že se Vedoucí sbor sice dopustil chyb, ale nikdy se neprohlásil za proroka.

Moje důvěra v jejich bezúhonnost způsobila, že jsem důvěřoval tomu, co bylo napsáno v publikacích, a nezkoumal jsem příliš hluboko kontext veršů, které citovali z Písma. Kdybych tak učinil, možná bych si všiml, že neuvedli úplnou definici falešného proroka, jak je odhalena v 5. Mojžíšově. To, že jsou si tohoto důkazu vědomi, je zřejmé z toho, že citují jeho část, ale pouze tu část, která je přímo neodsuzuje. Citovali 5. Mojžíšovu 18:18-20, ale zklamali tím, že neuvedli další dva verše, které zní:

A v případě, že by sis řekl v srdci: „Jak poznáme slovo, které Jehova nemluvil?“ — když prorok mluví ve jménu Jehovy a slovo nenastane ani se neuskuteční, je to slovo, které Jehova nemluvil. Prorok je mluvil s opovážlivostí. Nezalekneš se ho.‘ (5. Mojžíšova 18:21, 22)

Vynechání těchto dvou veršů v publikaci Rozmluvy je velmi výmluvné, protože na základě 5. Mojžíšovy 18:21, 22 lze určit, zda prorok mluví falešně, nebo pravdivě, ze dvou hledisek.

Tvrdí, že mluví ve jménu Jehovy.

Slovo, které mluví, se nesplní.

Jak jsme četli dříve, svědkové Jehovovi tvrdí, že nejsou inspirovanými proroky, a tak se na ně tato pasáž z 5. Mojžíšovi nemůže vztahovat. Je to oprávněné tvrzení?

Co to znamená být „inspirovaným prorokem“? Strážná věž uvádí:

Slova „inspirováno Bohem“ jsou překladem řeckého výrazu the·oʹpneu·stos, který znamená „od Boha vdechnuté“. Bůh na věrné muže ‚dechl‘, a tím na ně začal působit Boží duch neboli Boží činná síla a byli vedeni, aby zapsali to, co si Bůh přál; je totiž napsáno, že „v žádné době nebylo proroctví proneseno z lidské vůle, ale lidé mluvili z Boha, jak byli unášeni svatým duchem“.³³²

Pavel, který psal v řeckém jazyce, použil slovo, které doslova znamená „Bohem vdechnuté“. Slovo „duch“ je v řečtině pneuma, což znamená „vítr“ nebo „dech“, tj. vzduch v pohybu. Vzduch je neviditelný, ale jako vítr nebo dech je cítit a může ovlivňovat hmotné věci. Tak je tomu i s Božím duchem. Nelze ho vidět, ale jeho účinky lze cítit a může nás ovlivňovat.³³³

Mluvit v Božím jménu

Tvrdí Vedoucí sbor, že mluví ve jménu Jehovy? Ano, tvrdí. Podle svých publikací je Vedoucí sbor věrným a rozvážným otrokem a jako takový byl založen v roce 1919 a jeho hlavním členem byl tehdejší prezident J. F. Rutherford. A Rutherford tvrdil, že mluví v Božím jménu, jak jsme viděli v předchozí kapitole.

V článku časopisu Strážná věž z roku 1930 o sobě prohlásil, že je tím služebníkem:

Zdá se, že není žádná potřeba proto, aby ‚služebník‘ [Rutherford] měl nějakého obhájce, jako je duch svatý, protože ‚služebník‘ je v přímé komunikaci s Jehovou…³³⁴

Soudce Rutherford nás nenechal na pochybách, že splňuje první kvalifikaci pro někoho, kdo o sobě tvrdí, že je prorokem, neboť jasně uvádí, že „mluví ve jménu Jehovy“.

Tím je postaráno o prvního člena Vedoucího sboru alias věrného a rozvážného otroka. A co novodobý Vedoucí sbor?

Nechme je, aby si na tuto otázku odpověděli sami, jak to činí v těchto nedávných článcích Strážné věže:

Je spousta důvodů, proč můžeš věřit věrnému otroku, kterého Jehova používá už téměř sto let, aby svůj lid duchovně sytil.³³⁵

„Právě věrný otrok je tedy sdělovacím prostředkem, skrze který Ježíš v tomto čase konce sytí své pravé následovníky. Je velmi důležité, abychom rozpoznali, kdo tímto otrokem je. Na tomto sdělovacím prostředku totiž závisí naše duchovní zdraví i náš vztah s Bohem.“³³⁶

Současný Vedoucí sbor se ztotožnil, jak sám říká, se „sdělovacím prostředkem, který Jehova používá už téměř sto let“. To je jasný odkaz na J. F. Rutherforda.

Abychom to lépe demonstrovali, uvaž toto: Ty i já můžeme přijít s výkladem na jakékoli biblické téma, ale netvrdíme, že jsme sdělovací prostředek, kterým Bůh promlouvá ke svým služebníkům na zemi. V okamžiku, kdy o sobě prohlašujeme, že jsme Božím sdělovacím prostředkem, říkáme, že Bůh skrze nás komunikuje s ostatními. Jinak řečeno, pokud Bůh používá svého ducha k tomu, aby někdo působil jako jeho sdělovací prostředek, pak to, co říká, musí pocházet od Boha. Pokud to nepochází od Boha, pak nemají právo tvrdit, že jsou jeho sdělovacím prostředkem, je to tak?

Nemůžete se nazývat Božím sdělovacím prostředkem, pokud nesdělujete věci od Boha, že?

Petr nás před tímto varuje, když píše:

Především totiž vězte, že žádné proroctví Písma nepramení z nějakého soukromého výkladu. Vždyť v žádné době nebylo proroctví proneseno z lidské vůle, ale lidé mluvili z Boha, jak byli unášeni svatým duchem. Mezi lidem se však také vyskytli falešní proroci, jako i mezi vámi budou falešní učitelé. (2. Petra 1:20-2:1)

Pokud nám Vedoucí sbor řekne, že se něco stane, a ono se to nestane, pak bylo toto proroctví výsledkem „soukromého výkladu“.

Trestání kacířů nebo těch, kdo pochybují

Je zde ještě jeden faktor, který je třeba vzít v úvahu. Když Vedoucí sbor jako Boží sdělovací prostředek zveřejní nějaký prorocký výklad, netoleruje žádné zpochybňování svého stanoviska. Takový byl postoj katolické církve v minulých staletích. Všichni známe katolickou inkvizici a to, jak se vypořádávala s kacíři, s každým, kdo kladl otázky nebo dokonce zpochybňoval její autoritu jako Božího sdělovacího prostředku.

Obraťme se nyní k doktríně o překrývající se generaci, abychom viděli, jak Vedoucí sbor jedná s každým, kdo s tím nesouhlasí nebo to jen otázkami zpochybňuje.

Ve vydání Strážné věže z 15. dubna 2010 Vedoucí sbor představuje, a rád to nazývá Novým světlem, svou interpretaci Ježíšova použití výrazu „tato generace“. Jak je zaznamenáno v Matoušovi 24:34.

V podstatě se jedná o učení, že délka života jednotlivých generací pomazaných Svědků, kteří žili v roce 1914, se bude překrývat s délkou života jiné generace pomazaných Svědků, kteří budou přítomní, aby zažili Armagedon. Tyto dvě oddělené a odlišné generace se navzájem překrývají a tvoří jakousi supergeneraci nebo to, co se nyní označuje jako překrývající se generace.

Tato změna byla a je pro mnoho přemýšlivých svědků Jehovových ze zřejmých důvodů velmi znepokojující: Naprosto pohrdá Písmem, běžnými zvyklostmi a v podstatě i s jednoduchou logikou. Nicméně pokud se některý Svědek rozhodne s tímto učením nesouhlasit, bude obviněn z odpadlictví a bude čelit hrozbě vyloučení ze společenství, což znamená odříznutí od veškerého sociálního společenství včetně rodiny. V dobách svého největšího rozkvětu mohla katolická církev odpůrce mučit a dokonce popravovat, někdy i upálením na hranici. Tito církevní představitelé často ospravedlňovali tyto hrůzné činy tvrzením, že jednají z lásky a v zájmu záchrany těchto heretiků před pekelným ohněm.

Moderní Organizace svědků Jehovových může popravovat odpůrce naštěstí jen společensky, protože nemá podporu světských soudů jako katolická církev ve středověku. Přesto to stále není nic zanedbatelného. Ve skutečnosti to způsobuje tak vážné emocionální strádání, že v důsledku toho spáchalo šokující množství vyloučených sebevraždu. Obdržel jsem mnoho sdělení od diváků mých videí, kteří vyprávějí tragické příběhy o sebevraždách těch, s nimiž starší Svědků jednali nehorázným způsobem a tvrdili, že jednají z lásky.

Když přemýšlíme o podobnostech mezi mocenskou strukturou katolické církve a strukturou Vedoucího sboru svědků Jehovových, je důležité, abychom pochopili, že účelem falešného proroka, jak je vysvětleno v 5. Mojžíšově 18:22, je vzbudit ve svých následovnících strach. Jehova říká svému lidu: „Neměli byste se ho bát.“ Proč? Protože cílem falešného proroka je ovládat druhé, aby se obohatil a posílil svou pozici tím, že je přesvědčí, že je zasvěcen do zvláštních život zachraňujících znalostí a že ho jeho posluchači musí následovat a dělat, co říká, jinak ponesou hrozivé následky. Falešný prorok musí své následovníky také přesvědčit, že jejich záchrana závisí na tom, zda ho budou poslouchat. I když bude tvrdit, že mluví za Boha, ve skutečnosti se sám postavil na Boží místo, protože vyžaduje a získává poslušnost a oddanost, kterou bychom měli věnovat pouze Všemohoucímu.

Ať vás nikdo žádným způsobem nesvede, protože nepřijde, pokud nejprve nepřijde odpadnutí a nebude zjeven člověk nezákonnosti, syn zničení. Staví se na odpor a pozvedá se nad každého, kdo je nazýván „bohem“ nebo je předmětem hluboké úcty, takže usedá v chrámu Boha a veřejně ukazuje, že je bohem. Nevzpomínáte si, že jsem vám to povídal, dokud jsem byl ještě s vámi? (2. Tesaloničanům 2:3-5)

Shrneme-li to, vzorec pro rozpoznání falešného proroka je velmi jednoduchý. Může ho použít každý: Pokud prorok mluví v Božím jménu jako, řekněme, jeho komunikační prostředek, a pak, pokud se jeho proroctví ukáží jako falešná, je to falešný prorok. Neexistují žádné výmluvy, žádné okliky. Je to lhář a Bůh nám přikazuje, abychom se ho nebáli. Kdybychom byli ještě pod Mojžíšovým zákonem, museli bychom ho usmrtit! Ale v křesťanském systému věcí se o falešné proroky postará sám Ježíš.

Falešné proroctví o roku 1914

Svědkové Jehovovi jsou dodnes pyšní na to, co považují za skutečné splnění proroctví, které bylo vyhlášeno asi 40 let předem na stránkách Sionské Strážné věže a Hlasatele Kristovy přítomnosti:

Po 40 let Badatelé Bible odvážně hlásali, že rok 1914 bude znamenat konec časů pohanů.³³⁷

Čtyřicet let před rokem 1914 Badatelé Bible — jak byli tehdy nazýváni svědkové Jehovovi — odvážně oznamovali, že v tom roce skončí časy pohanů. Skličující události roku 1914 potvrdily, že měli pravdu.³³⁸

Tyto výroky vedou čtenáře k závěru, že pravdivé proroctví bylo odvážně hlásáno čtyři desetiletí před jeho naplněním v roce 1914. Již jsme si ujasnili, že časy pohanů v tomto roce neskončily.³³⁹ Pro takové tvrzení neexistuje žádný biblický důkaz. Ostatně neexistuje ani žádný empirický důkaz, který by to podporoval. Existuje nějaký historický důkaz, který by nade vší pochybnost prokázal, kdy skončily časy pohanů z Lukáše 21:24? Říká to snad Bible? Je vůbec důležité, abychom to věděli? Pokud ano, proč nám Bible nedává něco, podle čeho bychom to mohli posoudit?

Ale to pro tuto chvíli přehlédněme. Místo toho se zaměřme na to, co bylo během oněch čtyřiceti let skutečně odvážně předpovězeno – předpovědi, na které by společnost Strážná věž nejraději zapomněla.

Pro většinu svědků Jehovových bude pravděpodobně šokem, když se dozví, že právě ta věc, která nebyla během oněch čtyřiceti let předpovídána, je ta, že rok 1914 má být začátkem neviditelné přítomnosti Ježíše Krista jako mesiášského Krále. Sionská Strážná věž a další publikace Společnosti hlásaly, že jeho přítomnost začala již v roce 1874.³⁴⁰ To, co bylo předpovídáno, že začne v roce 1914, bylo velké soužení, které je podle Svědků první fází konce systému věcí s vyvrcholením Armagedonskou bitvou.

To, co následuje, je jen ukázka, protože v publikacích z let předcházejících tomuto datu se předpovědi o roku 1914 vyskytují doslova mnohosetkrát.

Ze Sionské Strážné věže, srpen 1880:

„…Během časů pohanů bude 40 let soužení neboli ‚Den hněvu‘ završeno v roce 1914, kdy Boží království [které bude brzy založeno nebo povýšeno k moci] rozbije na kusy a pohltí všechna pozemská království.“ (p. 124)

Ze Sionské Strážné věže, září 1883:

„Jelikož jsme zjistili, že čtyřicet let, od roku 1874 do roku 1914 n. l., je prorocky označených jako čas pro změnu správy země, zdá se, že není nerozumné předpokládat, že by během téhož období mohlo dojít k řádným fyzickým změnám. Ne, že bychom očekávali, že všechny změny budou dokončeny během uvedených čtyřiceti let, ale že do té doby budou nové systémy a uspořádání důkladně zavedeny. Tyto se budou postupně zdokonalovat a dosáhnou naprosté dokonalosti ve stejné době, kdy lidstvo obecně dosáhne naprosté dokonalosti obnovou. Tak budou dokonalá země i její dokonalý pán (člověk) připraveni vstoupit do nekonečných věků dokonalosti, do nichž nikdy nevstoupí hřích, smrt, bolest ani zármutek.“ (p. 534)

Ze Sionské Strážné věže, 15. ledna 1892:

„Datum ukončení této ‚[Armagedonské] bitvy‘ je v Písmu definitivně označeno jako říjen 1914.“ (p. 1355)

Ze Sionské Strážné věže, 1. srpna 1892:

„Tím je naznačeno, že svržení současných nominálních církevních systémů bude předcházet svržení vládnoucích mocí – první bude trvat pouze do roku 1908 n. l. a druhé do roku 1914 n. l.“. (p. 1434)

Ze Sionské Strážné věže, 15. července 1894:

„Nevidíme žádný důvod, proč bychom měli tyto údaje měnit – a ani bychom je změnit nemohli, i kdybychom chtěli. Jsou to, jak věříme, Boží datumy, ne naše. Mějte však na paměti, že konec roku 1914 není datem začátku, ale konce času velkého soužení. (p. 1677)

Může Organizace oprávněně tvrdit, že nejedná jako prorok a nemluví za Boha, když tvrdí: „Jsou to… Boží datumy, ne naše“? Po čtyřiceti letech bubnování na tento prorocký buben by bylo krajně neupřímné tvrdit, že nejednali jako prorok ve jménu Božím. Přesto to publikace společnosti Strážná věž nadále tvrdí.

Falešné proroctví o roku 1925

Ačkoli by se Vedoucí sbor mohl snažit distancovat od Russellových prorockých selhání, v případě předpovědí J. F. Rutherforda obrazně vytáhl svou vlajku na stěžeň. Je tomu tak proto, že oficiální učení publikací Strážné věže je, že Ježíš v roce 1919 jmenoval významné představitele společnosti Strážná věž jako svého věrného a rozvážného otroka, aby pásl jeho stádo.³⁴¹ Prvním z těchto představitelů byl soudce Rutherford, který se stal prezidentem v roce 1917 a tuto funkci zastával až do své smrti v roce 1942. Během této doby byl autorem mnoha knih a článků a stal se hlavním zdrojem „duchovní stravy“, která byla stádu předávána.

Krátce po smrti C. T. Russella v roce 1916 začal Rutherford kázat, že miliony tehdy žijících lidí nikdy nezemřou, a prorokoval, že počátek konce přijde do roku 1925.

Toto časové období počínající rokem 1575 před n. l. nezbytně skončí na podzim roku 1925, kdy končí předobraz a musí začít velký protiobraz. Co bychom tedy měli očekávat, že nastane? V předobrazu muselo dojít k úplné obnově; velký protiobraz tedy musí znamenat počátek obnovy všech věcí. Hlavní věcí, která má být obnovena, je život lidského rodu; a protože ostatní Písma definitivně stanovují, že dojde ke vzkříšení Abraháma, Izáka, Jákoba a dalších věrných z dávných dob a že tito budou mít první přízeň, můžeme očekávat, že roku 1925 budeme svědky návratu těchto věrných mužů Izraele ze stavu smrti, že budou vzkříšeni a plně obnoveni do dokonalého lidství a stanou se viditelnými, zákonnými představiteli nového uspořádání věcí na zemi.³⁴²

POZEMŠTÍ VLÁDCI

Jak jsme již dosud uvedli, velký jubilejní cyklus začne v roce 1925. V té době bude rozpoznána pozemská fáze království. Apoštol Pavel v jedenácté kapitole listu Hebrejcům jmenuje dlouhý seznam věrných mužů, kteří zemřeli před ukřižováním Pána a před začátkem výběru církve. Ti nikdy nemohou být součástí nebeské třídy; neměli nebeské naděje, ale Bůh pro ně má připraveno něco dobrého. Podle jeho zaslíbení mají být vzkříšeni jako dokonalí lidé a mají tvořit knížata či vládce na zemi. (Žalm 45:16; Izajáš 32:1; Mt 8:11) Proto můžeme s jistotou očekávat, že rok 1925 bude ve znamení návratu Abrahama, Izáka, Jákoba a věrných proroků dávných dob, zejména těch, které apoštol jmenuje v jedenácté kapitole listu Hebrejcům, do stavu lidské dokonalosti.³⁴³

Vydání knihy Harfa Boží z roku 1921 obsahovalo toto odvážné tvrzení přímo na přední straně obalu: „Přesvědčivý důkaz, že miliony nyní žijících lidí nikdy nezemřou.“³⁴⁴

O tom, že to jeho čtenáři považovali za spolehlivý prorocký výklad, svědčí neuvěřitelně rychlý nárůst počtu účastníků památné slavnosti v letech předcházejících „tomu datu“, jak se uvádí v knize svědkové Jehovovi v Božím záměru³⁴⁵.

1922 – 32 661 účastníků.

1923 – 42 000 účastníků.

1924 – 62 696 účastníků.

1925 – 90 434 účastníků.

To je vynikající příklad moci falešného proroctví motivovat lidi. Pokud uvěří takovému proroctví, strach z následků ignorování prorockého varování zajistí, že se mu podřídí. Jistě právě z tohoto důvodu Jehova nezjevil den ani hodinu, kdy se Kristus vrátí, protože nechce, abychom mu sloužili ze strachu nebo sobectví. Chce, abychom ho poslouchali z víry – z víry, že je dobrý a že dodrží své slovo bez ohledu na to, jak dlouho to bude trvat.³⁴⁶

Co se nevyhnutelně stane, když se proroctví nesplní? Odpověď můžeme hledat v historii. V důsledku neúspěchu Rutherfordovy předpovědi miliony-nyní-žijících, klesl počet stoupenců Strážné věže z 90 434 v roce 1925 na pouhých 17 380 v roce 1928.³⁴⁷ Rutherfordova neúspěšná předpověď způsobila, že asi 75 % všech skupin Badatelů Bible, které byly dříve přidruženy ke společnosti Strážná věž, odešlo!

Na tomto místě stojí za to znovu odkázat na knihu Rozmluvy z Písem, která nám říká:

Praví a falešní proroci se poznají podle ovoce, které se projevuje v jejich životě a v životě těch, kdo je následují.³⁴⁸

Falešného proroka lze tedy „poznat podle ovoce, které se projevuje v [jeho životě]“. Jaké ovoce projevil Rutherford ve svém životě?

Můžeme začít tím, že se zmocnil kontroly nad korporacemi Strážná věž tím, že použil taktiku korporátního spekulanta [„corporate raider“].³⁴⁹ Tuto pozici moci pak využil k prosazení své předpovědi, že konec přijde do roku 1925. Když proroctví selhalo, Rutherford se v publikacích nikdy neomluvil za to, že své stoupence uvedl v omyl. Místo toho se jen snažil upravit jejich očekávání. V roce 1929, kdy stále ještě prosazoval svou předpověď konce světa, Rutherford použil finanční dary na dílo jako prostředky na pořízení desetipokojového sídla ve španělském stylu v San Diegu a pojmenoval ho „Beth Sarim“, což znamená „Dům knížat“. Tento obrovský výdaj zdůvodnil tím, že v něm mají bydlet lidé jako král David, Abraham, Izák a Jákob po svém nadcházejícím vzkříšení.

Mezitím bylo pro Rutherforda skvělým místem k trávení zim a k ubytování jednoho z jeho dvou šestnáctiválcových cadillaců – nesmírně drahých automobilů, které vlastnil a provozoval v době, kdy země procházela nejhorší hospodářskou krizí ve svých dějinách a věrní kolportéři (nyní se jim říká průkopníci) žili ze skromných zisků z prodeje Rutherfordových knih.

Pokud jde o „zjevné ovoce“ v životě jeho stoupenců, rychlý pokles počtu účastníků památné večeře, kteří se stále hlásili k Rutherfordově teologii, dobře vypovídá o známém příběhu rozčarování a ztráty víry, kterou zažívají ti, kdo vkládají důvěru v člověka a jeho předpovědi. Kolik maličkých díky Rutherfordovým šílenostem klopýtlo? Desítky tisíc.

Způsobit křesťanům ztrátu víry je velmi vážný hřích. Je to ten, o kterém Ježíš řekl, že je tak zlý, že by bylo pro toho kdo způsobuje klopýtání lepší, kdyby mu na krk přikovali mlýnský kámen a hodili ho do širého, otevřeného moře, než aby čelil plnému trestu, který mu náleží.³⁵⁰ Ježíšovo varování však Svědkové, kteří jsou vytrénováni k tomu, aby snadno omluvili něco tak hrozného, jako je falešné proroctví o roku 1925, nevnímají a tvrdí, že je to pouhý důsledek lidské nedokonalosti.

Učí nás snad Písmo právě takovému závěru? Říká nám, že pokud křesťan udělá chybu, která ovlivní víru jeho spoluvěřících, pak není třeba aby uznal, jak druhým ublížil, omluvil se, požádal o odpuštění a napravil to? Viděli jsme nějaké takové důkazy, že by vedoucí představitelé Organizace po svých četných prorockých selháních takto jednali?

Falešný prorok je v podstatě lhář a víme, že zatvrzení lháři se snaží zahladit stopy tím, že si vymýšlejí nové lži, aby podpořili ty staré.

Můžeme omluvit tak obrovské prorocké fiasko, jakým byla kampaň Miliony-nyní-žijících-nikdy-nezemřou z roku 1925, jako pouhý dobře míněný omyl jednoho nedokonalého člověka? Nezapomeňte, že Vedoucí sbor prohlašuje, že Rutherford je jedním z nich, první součástí věrného a rozvážného otroka, kterého Ježíš jmenoval, aby od roku 1919 sytil jeho stádo. Proto podle jejich vlastního učení a podle Rutherfordova tvrzení, že je v přímém spojení s Jehovou³⁵¹, byl sdělovacím prostředkem, který Bůh používal ke komunikaci se svým věrným lidem. Nejsme vzhledem k tomu neomluvitelně naivní, když tvrdíme, že se nezapojil do vymyšlení a utvrzování falešného proroctví, ale že se prostě spletl?

Falešné proroctví roku 1975

Má zesnulá manželka vzpomínala na diskusi, která se rozvinula mezi některými bratry a sestrami po vydání čísla Strážná věže z 15. října 1966, které se týkalo sjezdu v tomto roce a vydání nové knihy.

Tady se dozvíte, co je tak vzrušilo.

„Abychom dnes v této kritické době poskytli podporu budoucím Božím synům,“ oznámil president Knorr, „byla vydána nová kniha v angličtině s názvem ‚Věčný život – ve svobodě Božích synů‘.“ Na všech sjezdech, kde byla kniha oznámena, byla přijata s nadšením. Kolem stánků se shromáždily davy a brzy byly zásoby knihy vyčerpány. Okamžitě se začal zkoumat její obsah. Bratrům netrvalo dlouho, než našli tabulku začínající na straně 31, která ukazuje, že 6 000 let existence člověka končí rokem 1975. Diskuze o roce 1975 zastínila všechno ostatní.³⁵²

Když vyšla kniha Věčný život, bylo mi právě 17.³⁵³ Vzpomínám si, jak jsem ji studoval v našem úterním večerním sborovém studiu knihy, a živě si pamatuji, jaký zápal mezi bratry a sestrami vyvolala. Není žádným tajemstvím, co společenství svědků Jehovových tak vzrušilo. Jak jinak by asi reagovala skupina křesťanů, která už předtím byla připravena v očekávání Armagedonu každým okamžikem, po přečtení následujícího úryvku z nově vydané knihy:

Zveřejněný časový rozvrh, který je výsledkem této nezávislé studie, uvádí datum stvoření člověka na 4026 př. n. l. Podle této důvěryhodné biblické chronologie skončí šest tisíc let od stvoření člověka v roce 1975 a sedmé období tisícileté historie lidstva začne na podzim roku 1975 n. l.. Šest tisíc let existence člověka na zemi tedy brzy skončí, ano, v rámci této generace… Takže za ne mnoho let v rámci naší generace dosáhneme toho, co by Bůh Jehova mohl považovat za sedmý den existence člověka. Jak vhodné by bylo, aby Jehova Bůh z tohoto nadcházejícího sedmého období tisíce let učinil sabat odpočinku a uvolnění, velký jubilejní sabat pro vyhlášení svobody na celé zemi všem jejím obyvatelům! To by bylo pro lidstvo nanejvýš příhodné. Bylo by to také nanejvýš odpovídající z Boží strany, neboť nezapomeňte, že lidstvo má ještě před sebou to, o čem poslední kniha Bible mluví jako o tisícileté vládě Ježíše Krista nad zemí, o miléniu vlády Krista… Nebylo by to pouhou náhodou nebo nehodou, ale bylo by to podle láskyplného záměru Jehovy Boha, aby vláda Ježíše Krista, ‚Pána sabatu‘, probíhala souběžně se sedmým tisíciletím lidské existence.³⁵⁴

Organizace nadále živila horečku, kterou jejich publikace vyvolala. Na každém pololetním krajském sjezdu a ročním oblastním sjezdu jsme slyšeli proslovy, které se týkaly roku 1975. Jsem si jistý, že k podnětu propagovat tento rok prostřednictvím proslovů na sjezdech došlo kvůli implicitnímu souhlasu, který na sjezdu v Baltimoru v roce 1966 vyjádřil viceprezident Fred Franz a který byl později reprodukován ve Strážné věži, aby si jej mohlo přečíst celosvětové společenství Svědků:

ROK 1975

Na sjezdu v Baltimoru pronesl bratr Franz ve svém závěrečném projevu několik zajímavých poznámek týkajících se roku 1975. Začal nenuceně slovy: „Těsně předtím, než jsem vystoupil na pódium, přišel ke mně jeden mladý muž a řekl: ‚Řekněte, co ten rok 1975 znamená? Znamená to to, tamto nebo něco jiného?“. Bratr Franz pokračoval: „Všiml jsi si tabulky [na stranách 31-35 v knize Věčný život – ve svobodě Božích synů]. Ta ukazuje, že 6 000 let lidské existence skončí v roce 1975, tedy od dneška asi za devět let. Co to znamená? Znamená to, že Boží den odpočinku začal 4026 př. n. l.? Mohlo by tomu tak být. Kniha Věčný život neříká, že ne. Kniha pouze předkládá chronologii. Můžete ji přijmout, nebo odmítnout. Pokud tomu tak je, co to pro nás znamená? [Poté obšírně ukazoval, že datum 4026 př. n. l. je možné považovat za počátek Božího dne odpočinku.]

A co rok 1975? Co ten bude znamenat, milí přátelé?“ zeptal se bratr Franz. „Znamená to, že Armagedon bude ukončen a Satan spoután do roku 1975? Mohlo by! Mohlo by! U Boha je možné všechno. Znamená to, že Velký Babylon padne do roku 1975? Mohlo by. Znamená to, že Gog z Magogu zaútočí na Jehovovy svědky, aby je vyhladil, a pak bude sám Gog vyřazen ze hry? Mohlo by. To však neříkáme. U Boha je možné všechno. Ale neříkáme to. A nikdo z vás neříkejte nic specifického, o tom, co se stane v době od nynějška do roku 1975. Ale hlavní pointa toho všeho je tato, drazí přátelé: Čas je krátký. Čas se krátí, o tom není žádných pochyb.

Když jsme se v roce 1914 blížili ke konci časů pohanů, nic nenasvědčovalo tomu, že by časy pohanů měly skončit. Poměry na zemi nám ani v červnu téhož roku nenaznačovaly, co má přijít. Pak náhle došlo k vraždě. Vypukla první světová válka. Zbytek už znáte. Následovaly hladomory, zemětřesení a morové rány, jak Ježíš předpověděl, že se stane.

Ale co máme dnes, když se blíží rok 1975? Poměry nejsou klidné. Prožívali jsme světové války, hladomory, zemětřesení, morové rány a tyto podmínky máme i nyní, když se blížíme k roku 1975. Znamenají tyto věci něco? Tyto věci znamenají, že se nacházíme v „času konce“. A konec jednou přijít musí. Ježíš řekl: „Jakmile se tyto věci začnou dít, vztyčte se a pozvedněte hlavy, protože vaše vysvobození se blíží.“ (Lukáš 21:28) Takže víme, že jakmile se přiblížíme k roku 1975, naše vysvobození je o to blíž.³⁵⁵

Krajští i oblastní dozorci rozdmýchávali plameny spekulací. Vzpomínám si, jak jsem byl v roce 1972 na oblastním sjezdu na Floridě a slyšel jsem, jak se k tomuto tématu vyjadřuje oblastní dozorce Charles Sinutko. Jeho řečnické schopnosti na mě udělaly velký dojem. Zde je výňatek z jeho přednášky, kterou pronesl v roce 1967 na oblastním sjezdu v Sheboyganu ve Wisconsinu:

Jako svědkové Jehovovi, jako běžci, i když někteří z nás jsou už trochu unavení, skoro to vypadá, jako by Jehova poskytl pokrm v pravý čas, protože před nás všechny postavil nový cíl: nový rok; něco, na co máme dosáhnout, a zdá se, že nám to všem dalo mnohem více energie a síly v tomto závěrečném rozmachu k cílové rovince, a to je rok 1975. Jak řekl jeden bratr: „Zůstaňte naživu do sedmdesátého pátého“.³⁵⁶

Vzpomínám si na sjezdové programy, kde řečník skutečně odpočítával měsíce do cílové rovinky.“³⁵⁷ Tito prominentní lídři společnosti Strážná věž jistě cítili podporu Organizace, když tak důrazně hovořili na podporu tohoto dogmatu. Fred Franz skutečně pokračoval v prosazování své oblíbené teorie, že 6 000 let existence člověka skončí v roce 1975 s obrovskými důsledky pro svět až do hořkého konce roku 1975.³⁵⁸ Je doloženo, že ještě 10. února 1975 prosazoval tento rok z pódia na shromáždění v Los Angeles:

A když pak otočíme na stranu 35, začínáme vidět rok devatenácet sedmdesát pět, kde se vlastně nacházíme. A co se tam píše o roce 1975? Píše se tam, že konec, teď si všimněte, konec šestitisíciletého dne lidské existence na začátku podzimu. A pak nás za to přenáší, za tento rok, na další datum, které je 2975. Takže vidíte, že do konce tohoto roku 1975 nám toho moc nezbývá. Toto skončí při západu slunce 5. září, a tak okamžitě po 5. září, musí začít tisícileté království Pána Ježíše Krista, aby se naplnilo posledních tisíc let velkých sedmi Božích stvořitelských dnů. A očekávají, že velké soužení nastane a zničení Velkého Babylonu a zničení všech politických systémů tohoto světa a pak spoutání Satana a jeho démonů a jejich uvržení do propasti nastane ještě před koncem tohoto roku, v tomto roce devatenácet sedmdesát pět, a hned poté začne tisícileté kralování Pána Ježíše Krista. To je vše, co se píše o roce 1975. (Publikum tleská.)³⁵⁹

Tohoto tématu se v tomto roce držel, i když přednášel na promoci misionářskému ročníku v Gileádu, jak o tom informovala Strážná věž z května 1975:

Další řečník, F. W. Franz, viceprezident Společnosti, důrazně upozornil posluchače na naléhavost křesťanského kazatelského díla. Zdůraznil, že podle spolehlivé biblické chronologie skončí 6000 let lidských dějin podle lunárního kalendáře letos v září. To se shoduje s dobou, kdy se „lidský druh chystá zemřít hlady“ a kdy mu hrozí otrava znečištěním a zničení jadernými zbraněmi. Franz dodává: „Není žádný důvod věřit, že lidstvo, které čelí tomu, čemu nyní čelí, může existovat po dobu sedmi tisíc let“ za současného systému věcí.

Znamená to, že přesně víme, kdy Bůh tento starý systém zničí a nastolí nový? Franz ukázal, že ne, protože nevíme, jak krátký byl časový interval mezi stvořením Adama a stvořením Evy, kdy začal Boží den odpočinku trvající sedm tisíc let. (Hebr. 4:3, 4) Ale, zdůraznil, „neměli bychom si myslet, že tento rok 1975 pro nás nemá žádný význam“, protože Bible dokazuje, že Jehova je „největší chronolog“ a „máme kotevní datum, rok 1914, který označuje konec časů pohanů“. A pak, pokračoval, „jsme naplněni očekáváním pro blízkou budoucnost, pro naší generaci.“³⁶⁰

Bylo by směšně naivní představovat si, že by si vedení tak přísně kontrolované Organizace, jakou jsou svědkové Jehovovi, neuvědomovalo rostoucí očekávání šířící se řadovými členy v tomto období. Pokud by o tom ještě někdo pochyboval, máme k dispozici důkazy přímo z publikací Společnosti.

Jen si pomyslete, bratři, do konce 6000 let existence člověka na zemi zbývá už jen asi devadesát měsíců. Vzpomínáte si, co jsme se dozvěděli na sjezdech vloni v létě? Většina dnes žijících lidí bude pravděpodobně naživu, až vypukne Armagedon, a pro ty, kteří budou takto zničeni, neexistuje žádná naděje na vzkříšení.³⁶¹

Bezprostřední budoucnost bude jistě naplněna vrcholnými událostmi, neboť tento starý systém se blíží ke svému úplnému konci. Nejpozději během několika let maximálně, dojde k naplnění posledních částí biblických proroctví týkajících se těchto „posledních dnů „³⁶².

Odkazů z publikací Společnosti na toto téma je příliš mnoho, než abych je zde mohl uvést, ale uvedu jen zlomek a doporučím vám, abyste si je vyhledali a prohlédli si souvislosti:

Ať už je tedy datum konce tohoto systému jakékoliv, je jasné, že zbývající čas je zkrácen, do konce 6 000 let lidských dějin zbývá už jen přibližně šest let.³⁶³

Jsi-li mladý člověk, musíš se také postavit čelem ke skutečnosti, že v tomto současném systému věcí nikdy nezestárneš.³⁶⁴

Skutečnost, že již uplynulo padesát čtyři let z období nazývaného „poslední dny“, je velmi významná. Znamená to, že zbývá už jen nanejvýš několik let, než bude zkažený systém věcí ovládající zemi Bohem zničen.³⁶⁵

Máme z této studie usuzovat, že Armagedonská bitva skončí do podzimu 1975 a do té doby začne dlouho očekávaná tisíciletá Kristova vláda?… Může to znamenat jen rozdíl týdnů nebo měsíců, nikoli let.³⁶⁶

Pro případ, že by poselství nebylo dostatečně jasné, číslo časopisu Probuďte se! z 8. října 1971 dokonce poskytlo grafickou časovou osu uvedenou na obrázku 19.

Obrázek 19. Vydání časopisu Probuďte se! z 8. října 1971 poskytlo tuto časovou osu s titulkem: „Když se v polovině 70. let blížíme ke konci 6000 let historie lidstva, je tu vzrušující naděje na velkou úlevu“.

Když tu sedíme o padesát let později, zdá se hloupé, že takový postoj očekávání byl mezi celosvětovým společenstvím svědků Jehovových tak rozšířený, ale většina z nás se jím provinila. Nechali jsme se strhnout humbukem Vedoucího sboru a nechtěli jsme uvažovat o tom, že by se konec mohl protáhnout. Patřil jsem mezi tento dav. Vzpomínám si, jak jsme seděli s přítelem během svátků na konci roku 1970 a přemýšleli o tom, kolik let nám v tomto systému věcí zbývá.

Ten přítel stále žije a stále očekává, že konec přijde co nevidět. Já jsem si však uvědomil, jak jsem byl pošetilý, když jsem si nevzal k srdci Ježíšovo varování učedníkům, že „žádný člověk nezná dne ani hodiny“. Možná si sami říkáte, proč si svědkové Jehovovi, kteří o sobě tvrdí, že jsou tak horlivými studenty Bible, toto varování našeho Pána tehdy nevzali k srdci? Inu, Organizace měla tehdy svůj vlastní zvláštní způsob, jak se vypořádat s odpůrci, jak vidíme v tomto článku Strážné věže z roku 1968:

Jedna věc je naprosto jistá, biblická chronologie posílená naplněnými biblickými proroctvími ukazuje, že šest tisíc let lidské existence brzy skončí, ano, už během této generace! (Mt 24:34) Není tedy čas být lhostejný a spokojený. Není čas na pohrávání si s Ježíšovými slovy, že „o tom dni a hodině nikdo neví, ani andělé v nebi, ani Syn, ale jen Otec.“ (Mt 24:36) Naopak, je to doba, kdy bychom si měli velmi dobře uvědomit, že konec tohoto systému věcí se rychle blíží ke svému násilnému konci. Nenechte se mýlit, stačí, že sám Otec zná „den i hodinu“!

I když člověk nevidí dál než do roku 1975, je to nějaký důvod k menší aktivitě? Apoštolové neviděli ani tak daleko; o roce 1975 nic nevěděli.³⁶⁷

Mohl by pravý prorok, který – podle vlastních kritérií Organizace – mluví „v souladu s Božím slovem a podporuje pravé uctívání“³⁶⁸, někdy navrhnout, že uplatnění jasného a jednoznačného varování našeho Pána by bylo „zahráváním si s jeho slovy“? To zní spíše jako jednání falešného proroka, že?

Důsledky prorockého fiaska o roku 1975

Vím, že mnozí svědkové Jehovovi budou mít tendenci celé fiasko z roku 1975 odmítnout jako důsledek toho, že se nedokonalí lidé nechali trochu unést ve své horlivosti připravit se na konec. Budou věřit, že v tom nebyl žádný zlý úmysl. Mohu to prohlásit s jistotou, protože jsem to tak kdysi cítil také. Vím, že moje tehdejší ochota je omlouvat souvisela spíše s potřebou zachovat si pevnost své víry než s čímkoli jiným. Takový postoj tehdy nepochybně zastávali mnozí, ačkoli existoval značný počet těch, kteří tak shovívaví nebyli a nakonec z Organizace odešli.

Přesto mě celá epizoda ještě dlouhá léta trápila. Problémem pro mě a mnohé další nebylo prorocké selhání – i když při zpětném pohledu by mělo být -, ale neochota vedení převzít za něj odpovědnost. Vedení Organizace bylo plně zodpovědné za propagaci roku 1975 ze sjezdových pódií a prostřednictvím publikací.

Věrní svědkové Jehovovi vložili svou důvěru v muže, kteří tvrdili, že jsou Božím sdělovacím prostředkem. Mnozí z nich provedli velké změny ve svém životě, obětovali zaměstnání, vzdělání, a dokonce i vyhlídku na založení rodiny. Vedoucí sbor si byl těchto obětí vědom, jak ukazují následující výroky:

Objevují se zprávy o bratrech, kteří prodávají své domy a majetek a plánují dožít zbytek svých dnů v tomto starém systému v průkopnické službě. Jistě je to pěkný způsob, jak strávit krátký čas, který zbývá do konce bezbožného světa.³⁶⁹

Dnes existuje velký zástup lidí, kteří jsou přesvědčeni, že zkáza ještě většího rozsahu je nyní bezprostředně blízko. Důkazem je, že Ježíšovo proroctví se brzy významně naplní, a to na celém tomto systému věcí. To byl hlavní faktor, který ovlivnil mnoho párů, aby se rozhodly nemít v této době děti.³⁷⁰

V mém případě šel otec do předčasného důchodu a přestěhoval naši rodinu do Cali v Kolumbii, aby sloužil tam, kde „byla větší potřeba“. Moji sestru připravil o střední školu a zanechal jí pouze desátou třídu vzdělání. Já jsem se rozhodl vzdát se univerzitního vzdělání, protože konec byl tak blízko, ačkoli jsem chtěl studovat elektrotechniku. Když došly peníze, byl můj otec nucen žít ze skromného polovičního důchodu. Oba moji rodiče zemřeli v osmdesátých letech, aniž by se dočkali konce, o kterém Organizace slibovala, že v té době už určitě přijde.

Vzhledem ke všem těm zbytečným obětem by si člověk myslel, že upřímná omluva by nebyla příliš velkým požadavkem. Přesto jsme v roce 1976 dostali ve Strážné věži pokárání, které přeneslo vinu na řadové svědky Jehovovi.

¹¹ Může se stát, že někteří, kteří slouží Bohu, plánovali svůj život podle mylného názoru právě na to, co se mělo stát v určitý den nebo v určitém roce. Možná z tohoto důvodu odkládali nebo zanedbávali věci, na kterých by jim jinak záleželo. Nepochopili však smysl biblických varování týkajících se konce tohoto systému věcí v domnění, že biblická chronologie odhaluje konkrétní datum. …

¹³ Měl snad Ježíš na mysli, že bychom měli upravit své finanční a světské záležitosti tak, aby nám naše zdroje vystačili právě k určitému datu, o němž si můžeme myslet, že znamená konec? Pokud náš dům trpí vážným chátráním, měli bychom ho nechat být s tím, že ho budeme potřebovat už jen několik měsíců? Nebo pokud někdo z rodiny případně potřebuje speciální lékařskou péči, měli bychom si říci: „Dobrá, odložíme to, protože se blíží čas, kdy tento systém věcí odejde“? Takové uvažování Ježíš nedoporučoval…

¹⁵ Není však vhodné, abychom se upínali k určitému datu a zanedbávali tak každodenní věci, o které bychom se jako křesťané běžně starali, například věci, které my a naše rodiny opravdu potřebujeme. Možná zapomínáme na to, že až „den“ přijde, nic to nezmění na zásadě, že křesťané se musí za všech okolností starat o všechny své povinnosti. Pokud byl někdo zklamán tím, že se neřídil tímto myšlenkovým směrem, měl by se nyní soustředit na úpravu svého pohledu a vidět, že to nebylo Boží slovo, které ho zklamalo nebo oklamalo a přineslo zklamání, ale že jeho vlastní chápání vycházelo z nesprávných předpokladů.³⁷¹

To zní, jako by „nesprávné předpoklady“ byly dílem sborových zvěstovatelů, kteří se „upínali k určitému datu“. Tyto nesprávné předpoklady ale byly ve skutečnosti zveřejňovány a opakovaně propagovány jak prostřednictvím publikací, tak i významnými členy ústředí Organizace.

Co se stane dnes, když se rozhodnete označit nějaké učení v publikaci za nesprávné předpoklady? Ocitnete se v zadní místnosti sálu Království tváří v tvář několika starším rychleji, než dokážete říci „odpadlík“.

Ti pak ještě přidají ke zranění urážku tímto:

¹⁷ Písmo nám opakovaně říká, že konec přijde jako naprosté překvapení pro svět. Apoštol o tom mluvil, když řekl: „Sami dobře víte, že Jehovův den přichází přesně jako zloděj v noci.“ (1. Tes. 5:2) Aby praví křesťané nebyli ‚překvapeni zloději‘, řekl Ježíš i svým tehdejším učedníkům a dnes i nám: „Mějte se tedy na pozoru, protože nevíte, v který den přijde váš Pán„. Poté řekl: „Prokažte, že jste připraveni, protože v hodinu, o které si nemyslíte, že nastane, přijde Syn člověka.“ (Mat. 24:42-44) Tato Ježíšova jasná prohlášení naznačují, že Božím služebníkům nikdy nebude sděleno datum Kristova „příchodu“ k soudu, dokud k němu skutečně nedojde. Ve skutečnosti přijde v době, která se jim bude zdá „nepravděpodobná“. – Lukáš 12:39, 40 ³⁷²

Ve skutečnosti měli tu neskrývanou drzost radit celosvětovému společenství svědků Jehovových, jak aplikovat Matouše 24:36 – víte, právě ta Ježíšova slova, o kterých nám předtím říkali, že si s nimi nemáme pohrávat!³⁷³.

Toto varování označují za „jasná Ježíšova prohlášení“. Proč byla tato prohlášení v roce 1976 tak jasná, a přitom jen o několik let dříve kritizovali každého Svědka, který se odvolával na varování za těmito „jasnými prohlášeními“, jako někoho, kdo si „zahrává“ s Pánovými slovy?

Je v tom jistá míra nestoudnosti a pokrytectví, která mezi bratry vyvolala značný rozruch. Tento odpor přinutil Vedoucí sbor, aby zhodnotil svou situaci a nakonec podnikl některé kroky k uklidnění stáda. Nicméně v pravém stylu falešného proroka, který je přitlačen zády ke zdi, jsme se namísto zdrcující omluvy a upřímného pokání dočkali tohoto chabého pokusu učiněného v březnu 1980 ve Strážné věži, tedy zhruba pět let poté, co se tak stalo. Jen jediná věta, napsaná v pasivním čase, která sotva připouští, že by se o nějakou vinu mohli podělit s řadovými členy. Nazývat to vůbec omluvou je přitažené za vlasy.

S příchodem knihy Věčný život – ve svobodě Božích synů a s jejími poznámkami o tom, jak vhodné by bylo, aby tisíciletá Kristova vláda byla paralelní se sedmým tisíciletím lidské existence, se v souvislosti s rokem 1975 vzbudilo značné očekávání. Tehdy i později byla učiněna prohlášení, která zdůrazňovala, že se jedná pouze o možnost. Naneštěstí však spolu s těmito varovnými informacemi byla zveřejněna i další prohlášení, která naznačovala, že takové uskutečnění nadějí do tohoto roku je spíše pravděpodobné než jen možné. Je třeba litovat, že tato poslední prohlášení zřejmě zastínila ta varovná a přispěla k nárůstu již započatého očekávání.³⁷⁴

To je nejblíže kam se dostali, aby skutečně přijali odpovědnost za uvedení milionů lidí v omyl. Všimněte si, že nejde o omluvu. V nejlepším případě jde o polovičatý pokus o uklidnění mas.

„Byla zveřejněna i další prohlášení…“!? Kdo vydal tato další prohlášení?

„Je třeba toho litovat…“!? Vedoucí představitelé společnosti Strážná věž opět používají pasivní čas, aby se vyhnuli odpovědnosti. Proč nenapíšou: „Litujeme, že jsme zveřejnili prohlášení, která zdaleka zastínila ta několikerá varovná.“

Očividně se kvůli tomuto nehoráznému přesouvání viny zvedl takový povyk ze strany řadových členů, že soudruzi z ústředí museli vydat odvolání, ale jak se zdá být obvyklé, nedokázali se přimět k přiznání viny. Není tu žádná kajícná upřímnost, jakou čteme v Písmech u králů, kteří se cítili provinile, jako například král David, a kteří prosí Boha o odpuštění. Ve stejném článku v březnu 1980 ve Strážné věži jsme se dozvěděli toto:

Ve vydání z 15. července 1976 Strážná věž v komentáři k nevhodnosti upírat se k určitému datu uvedla: „V tomto případě je to tak: „Pokud byl kdokoliv zklamán tím, že se neřídil tímto směrem myšlení, měl by se nyní soustředit na úpravu svého pohledu a vidět, že to nebylo Boží slovo, které ho zklamalo nebo oklamalo a přineslo mu zklamání, ale že jeho vlastní chápání vycházelo z nesprávných předpokladů.“ Když se řeklo „kdokoliv“, Strážná věž zahrnovala všechny zklamané svědky Jehovovy, tedy včetně osob, které měly co do činění se zveřejněním informací, které přispěly k nahromadění nadějí soustředěných k tomuto datu. [Kurzíva v kopii]³⁷⁵

Trvalo jim pět let, než sebrali odvahu vydat tuto vlažnou odpověď. Přesto se opět nedokázali omluvit. Místo toho si hrají na oběť. „Byli jsme stejně zklamaní jako vy ostatní.“

No, aha, hádám, že tak to je pak asi v pořádku, ne?

Jednou z trvalých charakteristik každého falešného proroka je neochota omluvit se a napravit se.

Jeden z nejostudnějších výroků v tomto vydání Strážné věže z roku 1980 je napsán v sedmém odstavci.

Důležitý je každodenní život křesťana. Nesmí prožít jediný den, aniž by měl na paměti, že je pod Jehovovou láskyplnou péčí a vedením, a musí se mu podřídit, mít také na paměti, že se musí zodpovídat ze svých činů.³⁷⁶

Ani autoři Strážné věže se nedokázali přimět k tomu, aby se do toho zapojili. Nejde o to, že „my se musíme zodpovídat ze svých činů“, ale spíše je to on – ubohý pomýlený, důvěřivý sborový zvěstovatel, který loajálně naslouchal, poslechnul, ale nebyl požehnán – kdo se musí zodpovídat ze svých činů.

Proč by se nás mělo selhání roku 1975 nyní znepokojovat?

Mohli byste být v pokušení myslet si, že je to všechno dávná historie, která by nás už v dnešní době neměla znepokojovat. Všichni členové Vedoucího sboru, kteří toto falešné proroctví prosazovali, jsou pryč a žádný ze současných členů Vedoucího sboru se na něm přímo nepodílel. Realita této situace je však zcela jiná.

Pokud současní členové Vedoucího sboru chtějí, abychom je považovali za skutečné proroky, pak musí dostát standardům, které sami stanovili. Uveďme dvě kritéria pro pravého proroka, o nichž jsme uvažovali na začátku této kapitoly, převzatá z knihy Hlubší pochopení³⁷⁷:

Mluví v souladu s Božím slovem a podporuje pravé uctívání,

Prosazuje spravedlnost a vyjadřuje Boží smýšlení.

Pravý prorok by tedy nezakrýval špatné jednání, ani by neobviňoval nevinného z hříchů jiného. Pravý prorok nezkresluje fakta ani nelže. Je pokorný, miluje spravedlnost, uplatňuje právo a řídí se Božím způsobem myšlení.³⁷⁸

S těmito dvěma kritérii na mysli se zamyslete nad tím, co udělal současný Vedoucí sbor na oblastním sjezdu v roce 2017 v dramatu Nevzdávejte se, aby se svázal s hříchy svých předchůdců. Hlavní postava dramatu učiní toto vyznání:

Nikdy jsem si nemyslel, že tento systém bude trvat tak dlouho, a už vůbec jsem si nemyslel, že budu dědečkem. … Když jsem byl zhruba ve tvém věku, stal jsem se právě čerstvým otcem. … Po letech nás potkala další zkouška, víte, tehdy někteří vyhlíželi určité datum jako znamení konce tohoto starého systému věcí… Několik lidí šlo tak daleko, že prodali své domy a dali výpověď v práci.

Pak vysvětluje, jak tuto zkoušku své víry překonal.

Na shromážděních i při osobním studiu jsem si připomněl, co Ježíš řekl: „Nikdo nezná dne ani hodiny.“ Byl jsem zasvěcen Jehovovi, ne nějakému datu.

Každý, kdo tu dobu neprožil jako já, by z toho vyvodil, že ke zkoušce došlo proto, že někteří předbíhali vedení od Organizace. Nikdo by na základě toho, co je uvedeno v této sjezdové dramatizaci, nevyvodil závěr, že členové Vedoucího sboru byli ti zodpovědní za to, že Svědkové „vzhlíželi k určitému datu, které znamenalo konec starého systému věcí“. Hlavní hrdina tohoto dramatu navíc tvrdí, že byl zachráněn před sklíčeností tím, že chodil na shromáždění a věnoval se osobnímu studiu. Jaký to nesmysl! Chození na shromáždění a studium publikací byly činnosti, které nás udržovaly v očekávání roku 1975. Byly to právě ty věci, které podněcovaly naši horečku vyhlížení předpovězeného.

Poslední bod je nehorázná lež! Nebylo nám připomínáno, že Ježíš řekl: „Nikdo nezná den ani hodinu.“ Raději nám bylo důrazně doporučováno, „abychom si s těmito slovy nehráli“.

Současný Vedoucí sbor neměl žádný zjevný důvod tuto bolestnou epizodu z historie svědků Jehovových vůbec oživovat. Proč to udělali, místo aby ‚nešťouchali do vosího hnízda‘, je otázkou spekulací, ale skutečnost, že to udělali tímto způsobem a pokusili se očistit své předchůdce tím, že překroutili historická fakta a dokonce lhali o minulosti, je jasně identifikuje jako falešné proroky. Jak bychom to mohli vidět jinak?

Jak jsme se dočetli dříve, slovo „prorok“ v řečtině zní prophétés, což znamená více než předpovídání budoucnosti. Podle výkladového slovníku Strong’s Concordance znamená „prorok (vykladač nebo přímý hlasatel božské vůle)“ a používá se pro „proroka, básníka; člověka obdarovaného vykládáním božské pravdy„.

Proto Samaritánka řekla Ježíšovi v Janovi 4:19: „Pane, uvědomuji si, že jsi prorok“, i když Ježíš nepředpověděl budoucnost, ale odhalil jí události z minulosti.

Organizace předpovídala, že rok 1975 bude znamenat konec 6 000 let lidských dějin. Předpovídala také, že konec současného systému věcí nastane v tomto roce nebo v jeho blízkosti v řádů týdnů nebo max. měsíců. Tato epizoda představuje největší prorocké selhání soudobé Organizace svědků Jehovových. Přesto současný Vedoucí sbor místo toho, aby „odhalil božskou pravdu“ a přiznal hřích bývalého Vedoucího sboru, se jej rozhodl zakrýt ve video dramatizaci na oblastním sjezdu v roce 2017, která zahrnovala lhaní o historických faktech.

Všichni víme, co se stalo Ananiášovi a Safiře, když lhali o tom, že si ponechali část peněz, o kterých říkali, že je získali a darovali z prodeje svého majetku. Byla to lež, která nikomu přímo neublížila, a přesto je za ni Bůh popravil. Oč horší bude soud pro ty, jejichž lži ublížili životům milionů lidí, jejichž falešné učení způsobilo, že ti maličcí ztratili víru a přišli o záchranu. Pro ty, kteří dodnes nečiní pokání.³⁷⁹

Nebezpečí přetrvává

Falešní proroci jsou velmi nebezpeční. Jejich touhou je svést nás od našeho Pána Ježíše a našeho Boha Jehovy tím, že nás přimějí řídit se jejich radami, jejich pravidly a jejich výkladem Písma. To není nic nového. Prorok Nehemjáš se setkal právě s takovým falešným prorokem a mohl ztratit své dobré postavení před Bohem, kdyby nepoznal, co je tento muž ve skutečnosti zač.

Pak jsem navštívil Šemajáše, syna Delajáše, syna Mehetabela, který nevycházel z domu. Řekl mi: „Domluvme se, že se sejdeme v domě pravého Boha, uvnitř chrámu, a zavřeme jeho dveře, protože tě chtějí zabít. V noci tě přijdou zabít!“ Ale já jsem odpověděl: „Měl by člověk jako já utíkat? A může člověk jako já vstoupit do chrámu a zůstat naživu? Nepůjdu tam!“ Potom jsem si uvědomil, že ho neposlal Bůh, ale že ho najali Tobiáš a Sanballat, aby mi těmi slovy uškodil. Najali ho proto, aby mi nahnal strach a já se dopustil hříchu. Pak by měli příležitost poškodit mou pověst a urážet mě. Pamatuj, můj Bože, na Tobiáše a Sanballata a jejich skutky i na prorokyni Noadju a ostatní proroky, kteří se mě neustále snažili zastrašit. Hradby byly dokončeny 25. den měsíce elulu, za 52 dnů. (Nehemjáš 6:10-15 PNS 2013)

Nehemjáš si uvědomil, že tento prorok nebyl poslán Bohem, ale byl najat, aby ho zastrašil, a tak ho přiměl ke hříchu.

Jsou svědkové Jehovovi v podobné situaci jako Nehemjáš? Existuje možnost, že by je Vedoucí sbor mohl opět svést na scestí, jako se to stalo v minulosti v letech 1914, 1925 nebo 1975? Poučil se konečně Vedoucí sbor z těchto svých lekcí a vzdal se prorockých předpovědí? Očividně ne! Ještě tak nedávno jako v dubnu 2022, máme k dispozici toto prohlášení, nad kterým můžeme přemýšlet:

15. Proč dnes musíme pokynům od Jehovy důvěřovat víc než kdy dřív?

¹⁵ Konec současného světa se rychle blíží. Proto musíme víc než kdy dřív důvěřovat tomu, že Jehova vždycky jedná správně. Během velkého soužení totiž možná budeme dostávat pokyny, které nám budou připadat zvláštní, nepraktické nebo nelogické. Jehova s námi samozřejmě nebude mluvit přímo. Pokyny nám pravděpodobně bude dávat prostřednictvím lidí, které používá. To určitě nebude vhodná doba pro pochybnosti. Nebude to vhodná doba si říkat: Opravdu ten pokyn přišel od Jehovy, nebo si ho bratři vymysleli sami? To, jak tohle mimořádné období lidských dějin zvládneš, může záviset na tom, jak k pokynům od Jehovovy Organizace přistupuješ dnes. Pokud je ochotně posloucháš, pravděpodobně s tím nebudeš mít problém ani během velkého soužení. (Luk. 16:10)³⁸⁰

Toto prorocké varování je posíleno prostřednictvím této dramatické scény (obrázek 20), která zobrazuje věrné svědky Jehovovy, kteří se během svědkovské verze velkého soužení skrývají ve sklepě a údajně dostávají pokyny od Jehovy prostřednictvím jím určeného sdělovacího prostředku, Vedoucího sboru, který pracuje prostřednictvím místních starších. Tyto pokyny budou muset věrně následovat, pokud chtějí být zachráněni, a přitom je jim řečeno, že tento božský pokyn se jim může zdát „podivný, nepraktický nebo nelogický“.

Obrázek 20. Ilustrace ze Strážná věže zobrazující události během „velkého soužení“.

Jak mohou něco takového tvrdit, aniž by zároveň přiznali, že vystupují jako proroci? Předkládaná myšlenka je, že k záchraně bude zapotřebí slepá poslušnost. Zpívá se refrén: „Naslouchej, buď poslušný a získáš požehnání.“³⁸¹ Jakékoli pochybnosti povedou ke smrti. Je-li toto proroctví pravdivé, pak musíme poslouchat, abychom přežili; je-li však falešné, pak musíme poslouchat Bibli, která nám říká, abychom se nebáli falešného proroka. Máme zde co do činění s životně důležitým rozhodnutím. Jak máme poznat, zda je prorok pravý, nebo falešný? Jehova nás nenechává na pochybách. Vzorec je jednoduchý. Znovu si přečtěme z 5. Mojžíšovi o falešném prorokovi a udělejme si malou parafrázi a aplikujme na JW.org.

Když [Vedoucí sbor] mluví ve jménu Jehovy a slovo nenastane ani se neuskuteční, je to slovo, které Jehova nemluvil. [Vedoucí sbor] je mluvil s opovážlivostí. Nezalekneš se ho [Vedoucího sboru]. (5. Mojžíšova 18:22)

Měli by se svědkové Jehovovi bát proroka JW.org, Vedoucího sboru? Než odpovíme, prozkoumejme několik historických příkladů božské záchrany.

Útěk ze Sodomy a Gomory

Než Jehova seslal z nebe oheň na města Sodomu a Gomoru, poslal dva anděly, kteří Lota a jeho rodinu varovali před nadcházející zkázou. Předpověděli, že město bude následujícího dne zničeno a že Lot a jeho rodina musí uprchnout, aby se zachránili. Jak Lot poznal, že naslouchá pravému prorokovi? Andělé vykonali zázračnou záchranu, když na dům, kde přebývali, zaútočil dav homosexuálních násilníků. Jinými slovy, ti proroci měli pověření, které bylo nezpochybnitelné.

Útěk z egyptského otroctví

Když Farao nechtěl nechat Izraelity opustit zemi, Jehova na národ seslal desátou ránu, při níž byl zabit prvorozený mužský jedinec z každé rodiny. Izraelští prvorození byli ušetřeni, protože se řídili pokyny, které jim dal Jehova prostřednictvím proroka Mojžíše. Jak Izraelité poznali, že se Mojžíšovo proroctví o desáté ráně vyplní? Věděli, že je pravým prorokem, protože Jehova jim poskytl tři zázračná znamení, která mohli vidět, jak je zaznamenáno v 2. Mojžíšově 4:1-9. A kdyby jim to nestačilo, měli k dispozici i ostatní pohromy, které desáté pohromě předcházely. Mojžíšovo pověření jako proroka bylo bez vady.

Útěk z Jeruzaléma

Když v roce 66 n. l. římská armáda obklíčila Jeruzalém, křesťané v tomto městě přesně věděli, co mají dělat, aby unikli zkáze, která na národ brzy dolehne. Věděli to, protože Ježíš přesně předpověděl, na co mají vyhlížet a co mají dělat, až to uvidí. Mezi těmito křesťany bylo mnoho těch, kteří byli svědky četných zázraků, jež Ježíš vykonal, a tak o pověření nejpřednějšího Božího proroka nebylo pochyb.

Útěk z Armagedonu

V každé z předchozích tří situací Boží služebníci předem přesně věděli, co mají dělat, protože jim tuto informaci zjevil jeden z Božích proroků. To však není případ Jiných ovcí teologie svědků Jehovových. Těm není předem poskytnuta žádná informace o tom, co musí udělat, aby unikli zkáze Armagedonu. Je jim pouze řečeno, že až přijde čas, potřebné informace jim sdělí Vedoucí sbor.

Může si Vedoucí sbor nárokovat prorocké pověření andělů, kteří navštívili Lota, Mojžíše v Egyptě nebo Ježíše v prvním století? Může Vedoucí sbor poukázat na jedinou jejich prorockou předpověď, která se splnila?

Buďte jako Nehemjáš a budete zachráněni

Nehemjáš se nenechal oklamat falešným prorokem, který byl najat, aby ho oklamal. Vedoucí sbor tvrdí, že až přijde čas, musí Jiné ovce svědků Jehovových čekat na jejich „podivné, nepraktické a nelogické“ pokyny, aby byly zachráněni. Ale přitom cesta k záchraně je už dávno na svém místě a je zaznamenána, aby si ji všichni mohli přečíst již od prvního století.

Bratři, dále nechceme, abyste byli v nevědomosti ohledně těch, kdo usínají [ve smrti]; abyste netruchlili právě jako i ostatní, kteří nemají žádnou naději. Vždyť máme-li víru, že Ježíš zemřel a opět vstal, tak také Bůh přivede ty, kdo usnuli [ve smrti], prostřednictvím Ježíše spolu s ním. To vám totiž říkáme podle Jehovova slova, že my žijící, kteří přežijeme do Pánovy přítomnosti, nijak nepředejdeme ty, kdo usnuli [ve smrti], protože sám Pána sestoupí z nebe s přikazujícím zvoláním, s hlasem archanděla a s Boží trubkou a ti, kdo jsou mrtví ve spojení s Kristem, vstanou nejprve. Potom my žijící, kteří přežijeme, budeme spolu s nimi uchváceni v oblacích, abychom se setkali s Pánem ve vzduchu; a tak budeme vždy s Pánem. Utěšujte se tedy navzájem těmito slovy. (1. Tesaloničanům 4:13-18)

Důvodem, proč dnešní Jehovovi služebníci – Boží děti – nemusí podnikat nějaké konkrétní kroky, aby unikli Armagedonu, jako to udělal Lot, Izraelité v Egyptě a křesťané v Jeruzalémě, je to, že naše záchrana je v rukou našeho Pána. Musíme jen zůstat bdělí a zůstat věrní.

Ale Vedoucí sbor Organizace Strážné věže nechce, abyste tomu věřili. Tvrdí, že Jiné ovce mají jinou naději a jinou cestu k záchraně, která závisí na jejich podpoře a poslušnosti.

Ti, kdo patří k jiným ovcím, by nikdy neměli zapomenout, že jejich záchrana závisí na tom, zda aktivně podporují Kristovy pomazané bratry, kteří jsou ještě na zemi.³⁸²

V Písmu není nic, co by takovou doktrínu podporovalo – nic, co by křesťanům říkalo, že mají čekat na to, až jim na poslední chvíli poskytne vedení Vedoucí sbor složený ze sama – sebe – zvolených mužů. Stejně jako Nehemjášův falešný prorok, i vedení společnosti Strážná věž chce, aby Jiné ovce těmto slovům věřily a bály se jich, avšak záznamy o jejich falešných proroctví je jasně identifikují jako falešné proroky. Moudré je proto řídit se inspirovaným slovem, které najdeme v 5. Mojžíšově 18:22 – „Prorok je mluvil s opovážlivostí. Nezalekneš se ho.“

12

Existoval v prvním století Vedoucí sbor?

„Potom apoštolové a starší muži s celým sborem uznali za dobré poslat muže vyvolené mezi sebou do Antiochie…“ (Sk. 15:22)

Když jsem vyrůstal, nevzpomínám si, že bych někdy slyšel o nějakém Vedoucím sboru, který by řídil činnost svědků Jehovových. Byli jsme vedeni k tomu, že vše řídili muži jako Russell, Rutherford a Nathan Knorr, všichni prezidenti Biblické a traktátní společnosti Strážná věž v Pensylvánii. Poprvé si vzpomínám, že jsem se o Vedoucím sboru s rotujícím předsedou dozvěděl až počátkem 70. let, kdy bylo zavedeno uspořádání starších.

V mládí jsem býval hrdý na to, že bratři, kteří se „ujímají vedení“ v Organizaci, neusilují o prominentní postavení. Neměli jsme žádného papeže, arcibiskupa ani pastora. Když počátkem devadesátých let vyšla kniha Hlasatelé³⁸³, vše se začalo měnit.

Reta, moje zesnulá manželka, byla velmi znepokojena, když viděla všechny fotografie tehdejších členů Vedoucího sboru. Připadalo jí velmi nevhodné, aby na sebe upozorňovali. Domnívám se, že tato kniha znamenala významnou změnu v charakteru Vedoucího sboru. Nyní se prohlašuje za věrného a rozvážného otroka z Matouše 24:45, kterého tak od roku 1919 pojmenoval Ježíš Kristus. Své vznešené postavení těch, kteří řídí Organizaci svědků Jehovových, odůvodňují částečně vírou, že i v prvním století existoval Vedoucí sbor. Pokud by to byla pravda, pak by existoval podstatný základ pro tvrzení, že Jehova Bůh opět pověřil skupinu mužů, aby řídil sbor. Nedělejme však ukvapené závěry. Místo toho se pro odpověď obraťme k Písmu.

Skutečně existoval v prvním století Vedoucí sbor?

Aby zdůvodnil sám sebe, tvrdí Vedoucí sbor svědků Jehovových, že Jehova měl vždy nějakou Organizaci. Přestože se slovo „Organizace“ objevuje v publikacích Strážné věže objevuje téměř 20 000krát, tak v Bibli se nikde nevyskytuje. Je zřejmé, že Organizace musí být řízena, a proto je důležité, aby Svědkové věřili bludu, že raně křesťanský sbor byl organizován a centrálně řízen podle vzoru moderní Organizace svědků Jehovových. Aby toho dosáhli, musí přesvědčit řadové členy, že apoštolové a první starší v Jeruzalémě tvořili Vedoucí sbor prvního století. Hlubší pochopení písem vysvětluje:

Organizace křesťanského sboru. Křesťanské Boží sbory byly sice založeny na různých místech, přesto však nepůsobily nezávisle na sobě. Všechny naopak uznávaly autoritu křesťanského Vedoucího sboru v Jeruzalémě. Tento Vedoucí sbor se skládal z apoštolů a ze starších mužů jeruzalémského sboru, a nikde jinde nebyly žádné rivalské Vedoucí sbory, které by se snažily dohlížet na křesťanský sbor. Právě tomuto věrnému křesťanskému Vedoucímu sboru byla v prvním století n. l. předložena k posouzení sporná otázka týkající se obřízky. Když Vedoucí sbor pod vedením svatého ducha dospěl k rozhodnutí, toto rozhodnutí bylo přijato, stalo se závazným pro všechny křesťanské sbory a sbory se tomuto rozhodnutí ochotně podřídily. – Sk 15:22–31³⁸⁴

To vše zní věrohodně, dokud si to nezačnete sami ověřovat, a v tu chvíli zjistíte, stejně jako já, že v křesťanských Písmech není žádný důkaz, který by potvrzoval tvrzení, že sbory „nepůsobily nezávisle“ a že „všechny uznávaly autoritu křesťanského Vedoucího sboru v Jeruzalémě“.

Jediný příklad toho, že sbory v prvním století poslouchaly pokyny původního sboru zformovaného v Jeruzalémě, se nachází v 15. kapitole Skutků, ale pečlivý rozbor těchto veršů nepodporuje myšlenku centralizovaného vedoucího orgánu, který by řídil celosvětové dílo v prvním století.

Otázka obřízky

Podle Skutků 15. kapitoly vznikl problém, když „jistí muži přišli z Judeje a začali vyučovat bratry: ‚Pokud se nedáte obřezat podle Mojžíšova zvyku, nemůžete být zachráněni.‘“ To vedlo k „nemalému rozkolu a pří mezi Pavlem, Barnabášem a nimi“, takže bylo domluveno, „že Pavel, Barnabáš a někteří jiní půjdou ohledně tohoto sporu k apoštolům a starším mužům do Jeruzaléma“.³⁸⁵

Poslal antiochijský sbor Pavla, Barnabáše a některé další do Jeruzaléma proto, že rozpoznal, že starší v Jeruzalémě představují centrální Vedoucí sbor? Ne. Poslali je do Jeruzaléma proto, že odtud pocházeli ti, kdo vyvolávali nepokoje. Jinými slovy, poslali je tam, odkud ti potížisté přišli – šli ke zdroji problému, aby ho vyřešili.

Další důkaz toho, že neexistovala žádná malá skupina mužů – Vedoucí sbor -, která by činila veškerá rozhodnutí, lze vidět ze způsobu, jakým bylo přijato konečné rozhodnutí v otázce obřízky:

Potom apoštolové a starší muži s celým sborem uznali za dobré poslat muže vyvolené mezi sebou do Antiochie s Pavlem a Barnabášem, totiž Jidáše, který byl nazýván Barsabáš, a Sila, vedoucí muže mezi bratry. (Sk. 15:22)

Na rozhodování se tedy podílel celý sbor v Jeruzalémě, což znamená, že celý sbor vyslechl všechna fakta a dospěl k rozhodnutí vedeného svatým duchem. V kontrastu k tomu, když se schází Vedoucí sbor svědků Jehovových, děje se tak za zavřenými dveřmi a rozhodnutí vycházejí pouze od mužů, kteří jsou do tohoto orgánu jmenováni.³⁸⁶ Jediným místem v Písmu, kde se takový Vedoucí sbor schází za zavřenými dveřmi a přijímá jednostranná rozhodnutí, je židovský Sanhedrin, který soudil a odsoudil našeho Pána Ježíše Krista.

Žádný biblický důkaz o existenci Vedoucího sboru v prvním století

Jediným šípem, který má Vedoucí sbor ve svém toulci na podporu svého tvrzení, že má obdobu v prvním století, je zpráva o otázce obřízky, kterou jsme právě probrali a odmítli jako skutečný důkaz. To je vše!

Když si projdete články ve Strážné věži za posledních několik desetiletí, můžete snad pochybovat o tom, že Organizace svědků Jehovových je zcela ovládána Vedoucím sborem, který má nyní centrum ve Warwicku ve státě New York? Jistěže ne. Na základě vyhledávání klíčových slov v programu Watchtower Library se výraz „Vedoucí sbor“ objevuje v publikacích Společnosti více než 3.000 krát. Nikdy se však nevyskytuje v textu Bible. Proč by o něm bibličtí autoři jako Petr, Jakub a Pavel nezapsali žádnou zmínku?

Když byl poprvé jmenován „starší“, bylo to na místo uvolněné Jidášovou zradou. Jednali snad apoštolové tak, jak jedná dnešní Vedoucí sbor, a sami rozhodovali o tom, koho jmenují? Ne, podílel se na tom celý sbor. Ve Skutcích 1:15 čteme, že Petr promluvil k celému sboru věřících, tedy k zástupu přibližně 120 osob.³⁸⁷ Byl to sbor, který vybral dva kandidáty:

Postavili tedy dva, Josefa, zvaného Barsabáš, který měl příjmení Justus, a Matyáše. A modlili se a řekli: „Ty, Jehovo, který znáš srdce všech, označ, kterého z těchto dvou mužů jsi vyvolil, aby zaujal místo této služby a apoštolátu, od něhož se Jidáš odchýlil, aby šel na své vlastní místo.“ Tak o nich metali los a los padl na Matyáše; a byl připočten k jedenácti apoštolům. (Skutky 1:23-26)

Další jmenování se týkala prvních služebních pomocníků. Výběr opět neprováděla žádná centrální vedoucí autorita, dokonce ani dvanáct apoštolů, ale celé shromáždění.

Tak těch dvanáct k sobě zavolalo množství učedníků a řekli: „Nelíbí se nám opouštět Boží slovo, abychom rozdělovali [jídlo] na stoly. Bratři, vyhledejte si tedy mezi sebou sedm osvědčených mužů, plných ducha a moudrosti, abychom je ustanovili nad touto nutnou záležitostí; my se však budeme věnovat modlitbě a službě slova.“ A to, co mluvili, se líbilo celému množství, a vybrali Štěpána, muže plného víry a svatého ducha, a Filipa a Prochora a Nikanora a Timona a Parmena a Mikuláše, proselytu z Antiochie; a postavili je před apoštoly a ti, když se pomodlili, na ně vložili ruce. (Skutky 6:2-6)

Samozřejmě, že to byli apoštolové, kdo na ně vložil ruce, protože byli Ježíšem vyvoleni a svatý duch jim byl udělen skrze vkládání rukou, ale apoštolové si tyto muže nevybrali. Místo toho přijali výběr, který provedl zástup učedníků.

Další biblické důkazy o chybějící centralizované kontrole

V dnešní době, Vedoucí sbor kontroluje vše. Misionáři jsou určováni, přidělováni a financováni různými korporacemi společnosti Strážná věž, které jsou všechny pod kontrolou Vedoucího sboru. Název „svědkové Jehovovi“ byl zvolen Vedoucím sborem – tehdy zosobněným v J. F. Rutherfordovi. Všechny zprávy z celého světa jsou zasílány do Vedoucího sboru.

Současný Vedoucí sbor svědků Jehovových učí, že sbory v prvním století „nefungovaly nezávisle na sobě, ale naopak… všechny uznávaly autoritu křesťanského Vedoucího sboru v Jeruzalémě.“³⁸⁸ Existují důkazy, že jeruzalémský sbor vysílal misionáře? Vracely se zprávy ze všech sborů zpět do Jeruzaléma? Vyšel z Jeruzaléma edikt, že od nynějška se všichni učedníci mají nazývat křesťany?

Ne, ne a ne!

Pavel se vydal na tři dlouhé a nákladné misionářské cesty, které všechny vycházely z pohanského sboru v Antiochii a byly jím financovány. Proč tuto historickou sérii misionářských cest neřídil a nefinancoval takzvaný Vedoucí sbor v Jeruzalémě? Odpověď zní, že tehdejší sbory skutečně „fungovaly nezávisle na sobě“.

Pokud by v Jeruzalémě skutečně existoval Vedoucí sbor, proč mu Bůh nezjevil název „Křesťané“ a nenechal ho rozeslat dopisy všem sborům, v nichž by jim tento nový název oznámil? Místo toho Skutky 11:26 prozrazují, že „v Antiochii to bylo poprvé, kdy učedníci byli božskou prozřetelností nazváni křesťané.“

J. F. Rutherford si v roce 1931 sám vybral název „svědkové Jehovovi“ a donutil všechny skupiny Badatelů Bible, které byly přidruženy ke společnosti Strážná věž, aby jej přijaly. Jestliže všechny sbory v prvním století „uznávaly autoritu křesťanského Vedoucího sboru v Jeruzalémě“, jak si potom vysvětlit, že neměl nic společného s názvem, který dodnes identifikuje Ježíšovy učedníky?

Jestliže Jehova Bůh používal v prvním století Vedoucí sbor k centralizovanému řízení, takže žádný sbor nejednal nezávisle, jak si pak vysvětlíme Pavlovo očividné pohrdání muži, kteří si nárokovali autoritu nad sborem?

Ale když Bůh, který mě oddělil z lůna mé matky a povolal [mě] prostřednictvím své nezasloužené laskavosti, uznal za dobré zjevit svého Syna ve spojitosti se mnou, abych o něm oznamoval dobrou zprávu národům, neradil jsem se ihned s tělem a krví. Ani jsem nešel do Jeruzaléma k těm, kteří byli apoštoly dříve než já, ale odešel jsem do Arábie a vrátil jsem se opět do Damašku. Pak po třech letech jsem šel do Jeruzaléma, abych navštívil Kéfa, a zůstal jsem u něho patnáct dnů. Neviděl jsem však nikoho jiného z apoštolů, pouze Jakuba, Pánova bratra. (Galaťanům 1:15-19)

Po čtrnáctileté nepřítomnosti se Pavel znovu vrací do Jeruzaléma a o této návštěvě říká toto:

Avšak ti, kteří se zdáli být něčím — ať byli dříve jakýmikoli lidmi, to pro mne není rozhodující — Bůh nedá na vnější vzhled člověka —, mně ti vynikající muži vskutku nepředali nic nového. (Galaťanům 2:6)

Dokážeš si představit, že by krajský dozorce nebo dozorce odbočky svědků Jehovových takto přistupoval k pokynům Vedoucího sboru, jako by neměly žádný význam pro jeho kazatelskou činnost?

Jak by mohl odejít na čtrnáct let a pak se vrátit k Vedoucímu sboru, který by Jehova používal k řízení celosvětového díla, a zjistit, že mu nemají cokoliv nového předat?! Dnešní starší sotva vydrží měsíc, aniž by jim Warwick nepředal nějakou novou směrnici.

Proč v historických křesťanských spisech z prvního a druhého století není žádný záznam o centrálním Vedoucím sboru? Proč se po zničení Jeruzaléma v roce 70 n. l. neobjevuje žádný údaj o novém místě Vedoucího sboru? Křesťanský sbor nakonec opravdu měl Vedoucí sbor. Ve skutečnosti existovaly dva. Pro východní církev vznikl vedoucí orgán, který vykonával centralizovanou kontrolu v Konstantinopoli. Pro západní církev byl vedoucím orgánem Řím pod kontrolou papeže a kardinálů. Jinými slovy, vedoucí orgány a církevní hierarchie vznikly teprve tehdy, když nastalo odpadnutí od víry, jak Pavel předpověděl.

A tak nyní znáte to, co působí jako zábrana s ohledem na to, že bude zjeven ve svém vlastním patřičném čase. Záhada této nezákonnosti je sice již v činnosti, ale jen dokud nebude odklizen ten, kdo právě teď působí jako zábrana. (2. Tesaloničanům 2:6, 7)

Je vůbec něco jako Vedoucí sbor prvního století možné?

Není třeba dlouhého přemýšlení, abychom si uvědomili, že představa centrální autority řídící kazatelskou činnost v prvním století je směšná. Jak by mohl Vedoucí sbor sídlící v Jeruzalémě komunikovat se sbory vzdálenými stovky či dokonce tisíce kilometrů v době, kdy neexistovala spolehlivá pošta a kdy mohlo trvat týdny, než sdělení dorazila, pokud vůbec dorazila? Stačí se podívat na cesty apoštola Pavla, abychom viděli, jak obtížné a nebezpečné bylo v té době cestování.³⁸⁹

Organizace svědků Jehovových se rozhodla tyto skutečnosti ignorovat a nadále prosazuje svou fantazii, že Vedoucí sbor řídil sbory v prvním století prostřednictvím jmenování cestujících dozorců, podobně jako dnešními krajskými dozorci. Například:

Závažné otázky, které nebyli schopni vyřešit místní starší, byly předneseny zralým cestujícím dozorcům, jako byl Pavel. Důležité naukové otázky se přednesly ústřednímu Vedoucímu sboru, který sídlil v Jeruzalémě. Vedoucí sbor se zpočátku skládal z apoštolů Ježíše Krista, ale později byl rozšířen o starší muže jeruzalémského sboru. Každý sbor uznával Bohem danou autoritu Vedoucího sboru a jeho zástupců, aby organizovali službu, jmenovali muže do služebních postavení a rozhodovali o naukových otázkách. Když byl nějaký problém Vedoucím sborem vyřešen, sbory rozhodnutí přijaly a ‚zaradovaly se z povzbuzení‘.³⁹⁰

V prvním století ale skutečně existovala centrální autorita, která řídila sbory, a v Bibli je hojnost důkazů, které tuto pravdu potvrzují. Touto centrální autoritou nebyla skupina mužů vládnoucích z Jeruzaléma, ale náš Pán Ježíš.

Apoštol Pavel nebyl jmenován žádným takzvaným Vedoucím sborem v Jeruzalémě. Byl jmenován přímo Ježíšem Kristem.³⁹¹ Když jmenoval dozorce ve sborech, které založil, činil tak pod vedením svatého ducha, nikoliv na základě nějaké komunikace se staršími v Jeruzalémě. Apollos a Timoteus obdrželi svatého ducha při kázání mezi pohany, nikoliv z Jeruzaléma. Jakoukoli autoritu měli, tak byla od Ježíše prostřednictvím svatého ducha a vkládání rukou od místních bratří.³⁹² Pavel se rozhodl jít kázat do Bithýnie, ale Ježíšův duch mu v tom zabránil a místo toho ho nasměroval, aby kázal v Makedonii.³⁹³

Navzdory všem těmto důkazům budou svědkové Jehovovi – nebo členové kteréhokoli z dnešních hlavních křesťanských náboženství – tvrdit, že už nemáme přímou intervenci svatého ducha a že k ovládání a unifikování milionů lidí a správě majetku v hodnotě miliard dolarů potřebujeme mít někoho, kdo je v čele a působí prostřednictvím nějaké formy autoritativní struktury – církevní hierarchie, jak vysvětlil člen Vedoucího sboru Gerrit Lösch ve svém místopřísežném prohlášení.³⁹⁴

To je pravda, pokud přijmete předpoklad, že Bůh Jehova potřebuje Organizaci, která by zajistila kázání dobré zprávy a shromáždila vyvolené – Boží děti.³⁹⁵ Ale co když je tento předpoklad mylný? Necháváme se vést eisegetickým myšlením? Neměli bychom nejprve hledat důkazy v Písmu, abychom zjistili, jak Jehova Bůh řídil a spravoval svůj lid v minulosti?

Proč je Vedoucí sbor špatná věc

Na základě studia Písma se domnívám, že jakýkoli typ vedoucího orgánu, který řídí křesťanský sbor, ho nakonec zkazí. Podívejme se však, co říká Bible.

O světě před potopou toho víme velmi málo. To, co víme, se omezuje na pouhých devět kapitol v 1. knize Mojžíšově. Pouhých devět kapitol, které pokrývají více než 16 století dějin!

Zdá se, že Jehova Bůh ponechal lidstvo samo sobě a chránil jen několik vybraných jedinců, kteří mu zůstali věrní a kteří měli tvořit rodokmen semene neboli potomstvo ženy, o němž bylo předpovězeno, že přinese záchranu.³⁹⁶ Teprve ve světě po potopě se Bůh ujal vytvoření národa pro své jméno, což učinil prostřednictvím věrného muže Abrahama. Účelem tohoto národa bylo připravit cestu pro Mesiáše, který měl být prostředkem, jímž bude lidstvo zachráněno od hříchu a smrti.³⁹⁷

Organizace svědků Jehovových ráda tvrdí, že starověký Izrael byl první pozemskou organizací Jehovy Boha. Činí tak ve snaze vytvořit biblický základ pro své dogma, že oni jsou nyní současnou pozemskou Boží organizací. To vše vychází z předpokladu, že Bůh má nebeskou a pozemskou Organizaci a že pouze prostřednictvím Organizace lze uskutečnit Boží záměr.³⁹⁸

Je sice pravda, že Bůh Jehova má „lid pro své jméno“ a že Izrael i křesťanský sbor jsou označovány jako národ, ale nikde v Bibli se nepoužívá termín „Organizace“.³⁹⁹ Proč se svědkové Jehovovi raději označují za Organizaci?

Není to proto, aby zdůraznili organizovaný charakter své formy uctívání? Organizace musí být řízena, aby si zachovala svou jednotu, a to pomocí pravidel zdůrazňujících konformitu. Proto mnoho světských organizací používá insignie a dokonce i uniformy. Organizace dělá svým způsobem totéž. Neexistuje žádný biblický důvod, aby všichni křesťanští muži chodili hladce oholení a oblékali se do obleku s kravatou, ani aby se ženy vyhýbaly kalhotovým kostýmům, a to i v mrazivém zimním počasí. Je to uniforma, která slouží k vynucování konformity. Chce snad Jehova Bůh, abychom ho takto uctívali? Prozkoumejme takzvanou první pozemskou Organizaci, abychom zjistili, zda byla organizovaná, a pokud ano, jak.

Biblická kniha Soudců zahrnuje období více než 300 let, které začíná dobytím Kananejské země a končí těsně před založením izraelské monarchie. Tento jediný verš nejlépe popisuje, jak byl izraelský národ „organizován“.

V těch dnech nebyl v Izraeli žádný král. Pokud jde o každého, byl zvyklý činit to, co bylo správné v jeho vlastních očích. (Soudci 17:6)

Měli Boží zákon, kterým se řídili. Měli kněžstvo, aby se smířili s Bohem, když zhřešili, ale neměli žádnou ústřední vládnoucí autoritu. Vládly hlavy rodin a dělaly to, co považovaly za správné podle svého chápání Božího zákona. Jednali vždy správně? Samozřejmě že ne. Mluvíme přece o hříšných lidech. Ale v té době to bylo nejlepší možné uspořádání.

Je pravda, že Bůh jmenoval soudce, ale jejich úkolem nebylo vládnout národu. Jejich úkolem bylo řešit spory mezi rodinami. Soudci také sloužili k záchraně Izraele tím, že ho vedli do války proti cizím nepřátelům, kteří ho zotročovali. ⁴⁰⁰ Jakmile však byl tento úkol splněn, vrátily se věci do starých kolejí, kdy každý dělal to, co bylo správné v jeho vlastních očích.

Izraelité však chtěli tento způsob života pošetile opustit a stát se podobnými národům kolem nich, kterým všem vládli králové. Bůh je před touto volbou varoval a řekl jim, že by to pro ně dopadlo špatně, kdyby nad nimi ustanovil krále; oni však tvrdošíjně trvali na svém, a tak vznikl královská linie izraelských králů. Zde je Jehovovo varování. Podívejte se, jestli vám to není povědomé:

Samuel tedy řekl všechna Jehovova slova lidu, který od něho žádal krále. A přistoupil k tomu, aby řekl: „Tohle bude právem náležet králi, který nad vámi bude vládnout: Vezme vaše syny a jako své je postaví do svých dvoukolých vozů a mezi své jezdce na koních, a někteří budou muset běhat před jeho dvoukolými vozy; a ustanoví si velitele nad tisíci a velitele nad padesáti, a někteří mu budou orat a sklízet jeho úrodu a vyrábět jeho válečné nástroje a jeho nástroje k dvoukolým vozům. A vaše dcery vezme k míchání mastí a za kuchařky a pekařky. A vaše pole a vaše vinice a vaše olivové háje, ty nejlepší, vezme a skutečně dá svým sluhům. A z vašich osevných polí a z vašich vinic vezme desetinu a jistě to dá svým dvorním úředníkům a svým sluhům. A vaše sluhy a vaše služky a vaše nejlepší stáda a vaše osly vezme a bude je muset používat na svou práci. Z vašich stád bravu vezme desetinu a sami se stanete jeho sluhy. A v ten den budete jistě křičet kvůli svému králi, kterého jste si vyvolili, ale Jehova vám v ten den neodpoví.“ (1. Samuelova 8:10-18)

Tak tady to máme z Božích vlastních úst. Lidský král, místodržitel nebo vládce nepřinese požehnání, ale potíže. Změnil snad Jehova svůj názor, když opustil izraelský národ kvůli „národu, který přináší jeho ovoce“ – křesťanskému sboru?“⁴⁰¹ Samozřejmě že ne. V Písmu není nic, co by naznačovalo, že by křesťanský sbor měla řídit skupina mužů. Stačí se podívat na svědectví dějin, abychom viděli, kam církevní vládnutí vedlo. Existuje vůbec nějaké náboženství, kterému by skutečně prospělo, kdyby muži říkali jiným mužům a ženám, co mají dělat?⁴⁰²

Ale copak Ježíš neustanovil věrného a rozvážného otroka, aby vládl jeho domácnosti? Neznamená to, že křesťanský sbor musí být organizován pod vedením Vedoucího sboru, aby mohl plnit poslání hlásání dobré zprávy světu?

Prakticky všechny křesťanské denominace se chopily podobenství o věrném a rozvážném otroku, aby našly biblickou podporu pro autoritu třídy duchovních. Je to však to, co nám chtěl Ježíš tímto podobenstvím říci?

V následující kapitole budeme analyzovat nejen Matoušův záznam o věrném a rozvážném otroku, ale ještě rozsáhleji o záznamu, který také předkládá Lukáš.

13

Kdo je věrný a rozvážný otrok?

„Kdo je skutečně ten věrný a rozvážný otrok, kterého jeho pán ustanovil nad svou čeledí, aby jim dával jejich pokrm v pravý čas?“ (Matouš 24:45)

V Matouši 24:45-51 nám Ježíš předkládá podobenství o dvou otrocích. Jeden otrok se ukázal jako věrný a rozvážný (nebo moudrý), zatímco druhý se stal zlým. Po celý svůj život jsem se jako jeden ze svědků Jehovových učil věřit, že věrný a rozvážný otrok je třída, kterou tvoří všichni pomazaní svědkové Jehovovi žijící v dané době na zemi. Říkali jsme jim „ostatek“.

Podobenství se týkalo také dalších otroků – čeledě, kteří byli chápáni jako jednotlivci mezi pomazanými křesťany. Pokrm v pravý čas odkazoval na duchovní výživu, kterou pomazaní dostávali prostřednictvím publikací společnosti Strážná věž. Majetek byl veškerý Kristův majetek, který zahrnoval peníze, nemovitosti, budovy a veškerý další majetek používaný na podporu kazatelského díla. Tento majetek zahrnoval také všechny Jiné ovce – třídu křesťanů, o které Svědkové tvrdí, že není pomazána svatým duchem a která má pozemskou naději na záchranu. Třída otroků byla údajně v roce 1918 ustanovena nad veškerým majetkem pána.⁴⁰³

To vše se náhle změnilo v říjnu 2012, kdy David Splane z Vedoucího sboru odhalil nové světlo na výročním shromáždění společnosti Strážná věž. Zjevně, Bůh Jehova zjevil Vedoucímu sboru, že po sto letech, kdy se neustále mýlil, jsou ztělesněním věrného a rozvážného otroka pouze oni. Pro tuto doktrinální změnu nebyl předložen žádný důkaz, ať už biblický nebo jiný. Od společenství Svědků se očekávalo, že ji prostě přijmou, protože to jejich vedoucí tak řekli. V podstatě Vedoucí sbor vydával svědectví sám o sobě, že byl v roce 1919 Ježíšem Kristem jmenován jeho věrným a rozvážným otrokem.

Ježíš nám říká: „Jestliže o sobě vydávám svědectví jen já, mé svědectví není pravé.“⁴⁰⁴ Jestliže to platí pro Ježíše, o kolik více to musí platit pro hříšné lidi?

V předchozí kapitole jsme viděli, že neexistuje žádná biblická opora pro myšlenku, že by v prvním století existovala centrální autorita, která by řídila kazatelskou činnost a sbory. To však současný Vedoucí sbor svědků Jehovových vůbec nezajímá. V minulých letech o Vedoucím sboru z prvního století mluvili hodně, ale od roku 2020 na něj téměř zapomněli. Důvodem je zřejmě video z června 2020 na stránkách JW.org s názvem „Otrok“ není starý 1900 let (Mat. 24:45), které přednesl David H. Splane z Vedoucího sboru.

V tomto videu se Splane snaží vysvětlit, proč se nyní domnívají, že žádný věrný a rozvážný otrok ustanovený Ježíšem v uplynulých 1900 letech neexistoval a proč vznikl až v roce 1919.⁴⁰⁵ Přičemž na podporu tohoto nehorázného tvrzení neposkytuje žádné biblické důkazy. Nebudeme však ztrácet čas snahou vyvrátit nepodložené a samoúčelné lidské spekulace. Místo toho se naučme, co můžeme, ze samotné Bible.

O podobenství o věrném a rozvážném otroku existují dva záznamy. Publikace Strážné věže se zaměřují téměř výhradně na to, co zaznamenal Matouš, ale Lukášův popis je podrobnější a zaslouží si naši pozornost. Možná se divíte, proč publikace nezdůrazňují podrobnější záznam podobenství, který podává Lukáš. Odpověď na tuto otázku naleznete v našem dalším podtitulu.

Proč Vedoucí sbor ignoruje Lukášův záznam o věrném otroku?

Protože naše analýza nebude samoúčelným eisegetickým výkladem, začneme tím, že zahrneme širší kontext. Ježíš hovoří formou podobenství či ilustrací. Říká:

Ať jsou vaše bedra opásaná a vaše lampy hořící a sami buďte jako lidé, kteří čekají na svého pána, až se vrátí ze svatby, aby mu ihned otevřeli, až přijde a zaklepe. Šťastní jsou ti otroci, které pán při příchodu nalezne bdělé! Vpravdě vám říkám: Opáše se a přiměje je spočinout u stolu a přistoupí a bude jim sloužit. A jestliže přijde při druhé hlídce, jestliže dokonce při třetí, a nalezne je tak, jsou šťastní! Ale vězte, kdyby byl hospodář věděl, v kterou hodinu přijde zloděj, že by byl bděl a nedovolil by, aby byl jeho dům vyloupen. Také vy zůstaňte připraveni, protože Syn člověka přijde v hodinu, kdy to nebudete považovat za pravděpodobné.“ (Lukáš 12:35-40).

V tomto podobenství či ilustraci jsou jasně vymezené prvky. Pán otroků chybí. Otroci musí zůstat vzhůru, aby po návratu pána nalezli v jeho očích přízeň. Otroci nemohou vědět, kdy se pán vrátí.

Když čtu Pánovo závěrečné varování, že se vrátí v době, kterou jeho učedníci „nepovažují za pravděpodobnou“, napadá mě, co si Russell a spol. mysleli, když předpovídali, že se Ježíš vrátí v říjnu 1914, aby přinesl konec a obnovil Izrael! Pán nám říká: „Přijdu v době, kterou považujete za nepravděpodobnou,“ ale Russell říká: „Ach, ne, Pane. Všechno jsi pochopil špatně. Rok a měsíc jsme již dopředu určili.“

Lukáš se ve verších, které jsme právě četli, nezmiňuje o věrném a rozvážném otroku nebo správci, přesto jsou tyto s podobenstvím o věrném a rozvážném otroku nebo správci propojeny. Jak to víme? Podle kontextu. Hned po vyslechnutí Ježíšových slov v Lukáši 12:35-40 je Petr ve 41. verši podnícen k otázce: „Pane, říkáš toto podobenství nám, nebo také všem?“⁴⁰⁶

Petr chce vědět, zda se toto varování vztahuje jen na přítomné, nebo na všechny učedníky, nebo na všechny Židy. Místo přímé odpovědi se Ježíš pouští do slavného podobenství o věrném otroku či správci.

A Pán řekl: „Kdo je skutečně věrný správce, ten rozvážný, kterého jeho pán ustanoví nad svým služebnictvem, aby jim v pravý čas dával jejich vyměřené zásoby jídla? Šťastný je ten otrok, jestliže ho jeho pán při příchodu nalezne, že to dělá! Pravdivě vám říkám: Ustanoví ho nade vším svým majetkem. Ale jestliže by si někdy ten otrok řekl ve svém srdci: ‚Můj pán otálí s příchodem‘, a začal by bít sluhy a služky a jíst a pít a opíjet se, pán toho otroka přijde v den, kdy ho neočekává, a v hodinu, kterou nezná, a nanejvýš přísně ho potrestá a určí mu díl s nevěrnými. Pak ten otrok, který rozuměl vůli svého pána, ale nepřichystal se ani nejednal podle jeho vůle, bude bit mnoha ranami. Ale ten, který nerozuměl, a tak dělal to, co si zaslouží rány, bude bit málo ranami. Vskutku, od každého, komu bylo mnoho dáno, od toho bude mnoho vyžadováno; a komu lidé mnoho svěřili, od toho budou vyžadovat více, než je obvyklé.“ (Lukáš 12:42-48)

V podobenství, které vyvolalo Petrovu otázku (verše 35-40), se Ježíš zaměřuje pouze na to, aby otroci zůstali bdělí a připravení. V odpovědi na Petrovu otázku však vysvětluje, proč musí být připraveni a bdělí. Znovu zdůrazňuje neočekávanou povahu pánova návratu, ale také vysvětluje, že je třeba, aby otroci v pánově nepřítomnosti vykonávali svou práci. Tato práce je jednoduchá: Podávat svým spoluotrokům jídlo podle potřeby, „v pravý čas“.

Aplikace, kterou Vedoucí sbor dává podobenství o věrném otroku či správci, opět zesměšňuje Ježíšovo varování. Ježíš v Lukášovi 12:40 říká, že přijde v době, kterou jeho učedníci považují za nepravděpodobnou, a pak znovu ve verši 46, adresovaný konkrétně zlému otroku, Ježíš říká, že „přijde v den, kdy ho neočekává, a v hodinu, kterou nezná“.

Jak si vzhledem k tomuto dvojímu varování může Vedoucí sbor zachovat vážnou tvář, když tvrdí, že věděl na rok a měsíc přesně (říjen 1914), kdy se Ježíš vrátí? Vysmívají se snad slovům našeho Pána? Zdá se, že ano, ale jak jsme již v této knize viděli a nyní uvidíme znovu, výsměch patří na jejich účet.

To však není jediná vada v argumentaci doktríny Strážné věže o věrném a rozvážném otroku. Sotva jsme totiž setřeli prach z povrchu tématu.

Všimněte si, že pán v podobenství věrného a rozvážného otroka neustanovuje! Formuluje to jako otázku. Jmenuje otroka, o kterém doufá, že se teprve ukáže jako věrný a rozvážný, ale konečný stav tohoto otroka není předem určen. Jinými slovy, není jmenován proto, že je věrný a rozvážný. Je jmenován v naději, že se prokáže být věrným a rozvážným. Vidíte ten rozdíl?

Lukášovo vyprávění to demonstruje tím, že zatímco existuje věrný a rozvážný otrok, existuje také otrok zlý. Kromě toho jsou zde ještě dva další otroci. Verš 47 hovoří o otrokovi, který chápal, jaká je vůle pána, ale nedokázal pánovu přání vyhovět. Takový otrok je bit mnoha ranami. Ve verši 48 je uveden další otrok, který se také nepodřídil pánovu přání, ale jeho selhání bylo způsobeno nevědomostí. Zřejmě nevěděl, co se od něj skutečně požaduje, pravděpodobně proto, že nečetl pánova vlastní slova, ale spoléhal na to, že mu je vyloží jiní. Přesto je potrestán, i když ne tak přísně jako otrok, který neuposlechl vědomě.

Přijmeme-li interpretaci Vedoucího sboru, že se odkazuje na malou skupinu jednotlivců, pak musíme přijmout i to, že ostatní tři otroci jsou zastoupeni jinými malými skupinami jednotlivců. To se do teologie svědků Jehovových příliš nehodí. Jestliže byl v roce 1919 jmenován věrný a rozvážný otrok, kdo byl v té době zlý otrok? A kdo byl v roce 1919 otrokem, který vědomě neplnil vůli pána a jak byl bit mnoha ranami? Kdo také zahrnuje otroka, který neplnil vůli pána z nevědomosti, a jak je potrestán několika ranami?

Organizace se to snaží obejít tím, že další dva otroky ignoruje a soustředí se pouze na Matoušův záznam, který zmiňuje pouze dva otroky: Jednoho věrného otroka a jednoho zlého otroka. Zlého otroka pak zlehčuje tvrzením, že není skutečnou osobou, ale jen metaforickým varováním. Jinými slovy, věrný otrok je doslovné jmenování, ale zlý otrok je obrazné varování. Můžeme to vidět na tomto úryvku ze Strážné věže z roku 2015:

V podobenství o věrném a rozvážném otroku Ježíš mluvil o zlém otroku, který bije své spoluotroky. Tím ale nechtěl předpovědět, že se nějaký zlý otrok objeví. Jenom chtěl věrného otroka varovat, aby se tak nikdy nezačal chovat.⁴⁰⁷

To je dost přitažené za vlasy, ale bylo by nemožné to rozšířit na vysvětlení o dalších dvou otrocích, o kterých Lukáš mluví, což je důvod, proč v publikacích Strážné věže není za posledních 70 let o Lukášovi 12:47,48 prakticky žádná zmínka ani vysvětlení.

Exegetické zkoumání Lukášova příběhu

Když se vrátíte zpět a přečtete si Lukáše 12:35-40 ohledně nutnosti, aby otroci bděli, vidíte nějaký důvod k závěru, že Ježíš mluví o malé skupině otroků, z nichž jeden byl pověřen dohledem nad celým shromážděním? Ne, je zřejmé, že tato varovná slova jsou určena všem křesťanům, protože všichni křesťané jsou služebníky našeho Pána Ježíše Krista. Všichni musíme zůstat bdělí a udržovat své obrazné lampy hořící.

Proč by se tedy někdo mohl domnívat, že by se rozšířené vysvětlení uvedené v odpovědi na Petrovu otázku v Lukášovi 12:41 najednou vztahovalo na malou skupinu jednotlivců? Někteří k tomuto závěru dospěli proto, že tento otrok je určen k tomu, aby krmil své spoluslužebníky. To vede k závěru, že tento otrok je v pozici dozorce. Ale já se ptám, kdo živí tohoto otroka, který živí ostatní? Všimněte si, že Ježíš toto jmenování provádí proto, že odešel a není nablízku, aby se o sycení postaral sám. Tento otrok tedy dělá práci, která sytí jeho spolubratry. Ale kdo sytí jeho?

Bible na to odpovídá v Kolosanům 3:16, kde se píše: „Ať ve vás bohatě přebývá Kristovo slovo ve vší moudrosti. Dál vyučujte a napomínejte jeden druhého…“

Všichni navzájem živíme – učíme a napomínáme – jeden druhého v různých obdobích podle potřeby. Někdy sytíme druhé a někdy jsme to my, kdo potřebuje být sycen. Proto Ježíš dodává frázi „v pravý čas“. Každý z nás potřebuje duchovní pokrm, aby byl silný, když čelí různým zkouškám. I ti nejsilnější z nás mohou někdy zeslábnout. Byl někdy někdo silnější než sám Ježíš Kristus? A přece i on potřeboval ve své nejtěžší hodině podporu a té se mu dostalo od jeho nebeského Otce, který mu poslal anděla, aby mu sloužil a posiloval ho – aby ho duchovně sytil.⁴⁰⁸

Jestliže náš Pán potřeboval v takové chvíli sytit, oč více potřebujeme my, ubozí a slabí lidé, kterými jsme, v různých okamžicích svého života podporu druhých? Bible nám říká, že „Železo se ostří železem. Tak zostřuje jeden muž obličej druhého.“⁴⁰⁹

Chybou Vedoucího sboru je, že vezme toto podobenství a dělá z něj proroctví. Dělají to proto, že potřebují najít nějaký biblický základ, aby ospravedlnili své uchopení moci a kontroly nad celým sborem svědků Jehovových s jeho miliardami dolarů v prostředcích a majetku. Přisvojili se roli vůdců, přestože nám Ježíš řekl, že nikdo nemá být naším vůdcem, a také přijali roli učitelů, přestože nám Ježíš řekl, že on sám je naším učitelem. Všechny nás varoval:

Ale vy se nenechte nazývat Rabbi, protože jeden je váš učitel, zatímco vy všichni jste bratři. Kromě toho, nikoho na zemi nenazývejte svým otcem, neboť jeden je váš Otec, Ten nebeský. Ani se nenechte nazývat ‚vůdci‘, protože váš Vůdce je jeden, Kristus. Ale největší mezi vámi bude vaším služebníkem. Kdokoli se vyvyšuje, bude pokořen, a kdokoli se pokořuje, bude vyvýšen. (Matouš 23:8-12)

V těchto verších Ježíš neříká, že by nikdo neměl učit druhého, ani nepopírá, že je třeba, aby se někdo ujal vedení v nějakém konkrétním úsilí. Říká, že by ho nikdo neměl nahradit jako našeho vůdce, protože jen on nám může říci, co máme a co nemáme ve svém životě dělat. Stejně tak by ho nikdo neměl nahradit jako našeho učitele. Každý, kdo učí někoho jiného, pouze předává Kristovo učení a nepřichází s vlastním výkladem. Přicházet s vlastním výkladem a vnucovat ho stádu znamená, že si člověk – nebo skupina lidí – osobuje právo nahradit Ježíše jako Učitele.

Jak řekl, všichni jsme bratři, ale pokud se nějaká skupina chce stát něčím víc než našimi bratry, pokud existuje skupina lidí, kteří se chtějí stát našimi vládci nebo správci, pak pro to musí najít nějaký základ v Písmu. Žádný základ pro to není, takže si ho musí vymyslet. Muži z Vedoucího sboru k tomuto účelu zneužili podobenství o věrném a rozvážném otroku. Tím povýšili sami sebe. Nedbají na Ježíšovu radu, kterou jsme právě četli: „Kdo se povyšuje, bude ponížen, a kdo se ponižuje, bude povýšen.“

Identifikace čtyř otroků

Jakmile pochopíme, že podobenství o věrném otroku se vztahuje na všechny Boží děti, můžeme mu začít dávat smysl. Dobrým způsobem, jak toho dosáhnout, je podobenství zpracovat obráceně; to znamená pracovat zpětně od jeho závěru.

věrný a rozvážný otrok

Věrný otrok je jediným ze čtyř, který dostává přidělení nad veškerým Pánovým majetkem. Jak se to naplní?

Víme, že Ježíš byl ustanoven nad všemi věcmi v nebi i na zemi.⁴¹⁰ Víme, že jeho království bude trvat tisíc let a že spolu s ním budou po stejnou dobu vládnout Boží děti jako králové.⁴¹¹ Bible nám říká, že Kristus patří Bohu a že Boží děti patří Kristu a že všechny věci patří Božím dětem.⁴¹² Víme také, že k Božím dětem patří muži i ženy.⁴¹³ Což znamená, že všichni věrní křesťané, muži i ženy, budou ustanoveni nad Pánovými věcmi jako králové a kněží, protože jim budou patřit všechny věci.

Tato jediná skutečnost vyvrací tvrzení Vedoucího sboru, že pouze oni jsou věrným a rozvážným otrokem, otrokem, o kterém tvrdí, že vznikl až v roce 1919. Pokud přijmeme interpretaci Vedoucího sboru, pak musíme dojít k závěru, že původních dvanáct apoštolů netvoří otroka, a proto nebudou jmenováni nad všemi Kristovými věcmi. Takový závěr je prostě absurdní!

To je třeba zopakovat: Je jen jeden otrok, kterého Ježíš Kristus jmenuje nad veškerým svým majetkem: věrný a rozvážný otrok. Pokud je tento otrok od roku 1919 omezen na Vedoucí sbor, pak muži jako J. F. Rutherford, Fred Franz a Stephen Lett očekávají, že budou předsedat všem věcem v nebi i na zemi, zatímco apoštolové jako Petr, Jan a Pavel stojí stranou a přihlížejí.

Jakým nehorázným nesmyslům by vás tito muži chtěli přesvědčit!

Všichni jsme duchovně živeni druhými a všichni máme možnost jim to oplatit, když někdo jiný potřebuje duchovní potravu.

Již několik let se setkávám online s věrnými křesťany, skutečnými Božími dětmi. I když si možná myslíte, že mám značné znalosti Písma, mohu vás ujistit, že neuplyne týden, abych se na našich setkáních nedozvěděl něco nového. Jaká to byla osvěžující změna po desetiletích nudných, stále se notoricky opakujících shromážděních v sálech království.

Není to proto, že by tato online setkání byla plná znalců Bible a učených odborníků. Právě naopak. To, co máme, je skupina duchem naplněných lidí většinou skromného původu. Rozdíl je v tom, že svatý duch skrze ně všechny promlouvá v atmosféře, která podporuje svobodu projevu. Každý tak má svou roli při sycení domácnosti, čeledi našeho Pána. Pokud byste chtěli tato online biblická setkání zažít na vlastní kůži, rozpis je zveřejněn na beroeans.net/events/.

Zlý otrok

Všichni jako Ježíšovi otroci máme potenciál být naším Pánem při jeho budoucí přítomnosti prohlášeni za věrné a rozvážné. Ze stejného důvodu, pokud se unavíme čekáním a staneme se sobeckými a požitkářskými, „jíme, pijeme a opíjíme se“ a začneme špatně zacházet se svými spoluotroky, riskujeme, že budeme prohlášeni za zlé. Člověk nemusí být členem duchovenstva, aby se mohl kvalifikovat jako někdo, kdo bije své spoluotroky. Stejně jako se kdokoli z nás může kvalifikovat jako věrný otrok tím, že bude své spoluotroky sytit duchovním pokrmem, když to potřebují, může se kdokoli z nás stát vůči svým spoluotrokům hrubým.

Organizace je v tomto ohledu dobrou lekcí. Na svém YouTube kanálu jsem měl příležitost zveřejnit záznamy právních výborů, kde je oběť obviněna z odpadlictví jen proto, že chce své spolubratry otroky sytit pravdou z Božího slova. Vedoucí sbor nařizuje, že s takovými je třeba jednat soudně. Místní odbočka pověřuje krajské dozorce, aby vzdělávali místní starší o správných postupech při udělování toho, čemu rádi říkají „ukázňování“. Místní starší se však nemusí podřídit. Nemusí své spolubratry bít.

Nemáme důvod vyvozovat, že profil zlého otroka se týká pouze mužů, kteří jsou jmenováni do oficiálních funkcí v církvi nebo sboru, jako jsou místní kněží nebo starší. Všichni muži a ženy ve sboru se mohou chovat způsobem, který je zobrazen v tomto podobenství. Pokud se bratři a sestry zapojují do falešných a škodlivých pomluv a ochotně podporují politiku církve, fandí knězi, když upaluje kacíře na hranici, nebo se podřizují politice Organizace v ostrakizaci druhých, mohou uniknout soudu zlého otroka? Pokud jde o jeho trest, čteme, že Ježíš „ho potrestá s největší přísností a přidělí mu místo mezi pokrytci. Tam bude jeho pláč a skřípání zubů“⁴¹⁴.

Dva otroci, kteří jsou zbiti

Zatímco Matouš mluví pouze o dvou otrocích, Lukáš uvádí čtyři, z nichž poslední dva jsou zbiti za neposlušnost:

Pak ten otrok, který rozuměl vůli svého pána, ale nepřichystal se ani nejednal podle jeho vůle, bude bit mnoha ranami. Ale ten, který nerozuměl, a tak dělal to, co si zaslouží rány, bude bit málo ranami. (Lukáš 12:47, 48)

Zbývající dva jsou potrestáni, ale ne ve stejné míře jako zlý otrok. Zlý otrok je vyhozen z pánovy domácnosti a je mu přisouzen stejný osud jako pokrytcům a nevěřícím. Takový osud by si nikdo z nás nepřál.

Ostatní dva otroci nejsou vyhozeni, ale jsou potrestáni. Přicházejí o možnost být jmenováni nad pánovým majetkem, což znamená, že nebudou mít podíl na nebeském království jako králové a kněží. Přesto budou žít. To naznačuje účast na vzkříšení nespravedlivých.⁴¹⁵

Existují křesťané, kteří vědí, jaká je Kristova vůle, a přesto se rozhodli ji neplnit. Neubližují spolukřesťanům v tom smyslu, že se nepodílejí na jejich bití, jak to dělá zlý otrok. Možná si vypěstovali toleranci vůči špatnému jednání, jako ti ve sboru v Thyatiře⁴¹⁶, kteří tolerovali ženu Jezábel, která si říkala prorokyně a svedla některé křesťany ke smilstvu. Možná se jen stali apatickými, jako byli členové sboru v Laodiceji⁴¹⁷, kteří zpohodlněli ve svém bohatství.

Vědět, co od nás Kristus požaduje, a přesto neplnit jeho vůli má za následek, že budeme zbiti mnoha ranami. Na druhé straně je mnoho křesťanů, kteří věří, že plní Kristovu vůli, poslouchají všechna jeho přikázání a vedou dobrý křesťanský život. Jsou to křesťané, kteří se nechali svést svůdným falešným učením. Většina křesťanů, včetně svědků Jehovových, skutečně věří, že slouží Bohu. Svědkové, kteří slepě poslouchají své vedoucí a straní se někoho za to, že mluví pravdu, opravdu věří, že to dělají z lásky a věrné poslušnosti Bohu, jak předpověděl Ježíš:

Lidé vás vyženou ze synagógy. Vskutku, přichází hodina, kdy si každý, kdo vás zabije, bude představovat, že Bohu prokázal posvátnou službu. (Jan 16:2)

Neplnění Pánovy vůle není omluvou, ani když člověk jedná z nevědomosti. Pro takové je však trest menší. Budou potrestáni málo ranami. Jakou podobu bude mít tento trest, není přesně definováno. Záleží na tom? Chce to někdo z nás zjistit po zlém? Myslím, že ne! Lepší je, když nás Kristus zahrne mezi věrné a rozvážné, souhlasíte?

14

Měl bych přijímat chléb a víno?

„Vždyť jste neobdrželi ducha otroctví, který opět působí strach, ale obdrželi jste ducha přijetí za syny, a tímto duchem voláme: ‚Abba, Otče!‘“ (Římanům 8:15)

Bible nám v Janovi 1:12 říká, že „všem těm, kdo ho přece přijali, dal autoritu stát se Božími dětmi, protože projevovali víru v jeho jméno.“ To znamená, že každý, kdo uvěří v Ježíše, má právo stát se Božím dítětem. To jsme se dozvěděli v našem biblickém rozboru učení svědků Jehovových o Jiných ovcích.⁴¹⁸

Pokud jsi vždy věřil, že patříš do třídy Jiných ovcí, zjištění, že Jiné ovce jsou vlastně pomazaní křesťané pohanského původu (nežidé), znamená, že musíš mít nebeskou naději a měl bys mít účast na symbolech. To je pro mnohé svědky Jehovovy obrovský krok. Domnívám se, že po letech idylických ilustrací Strážné věže a dojemných videí z regionálních sjezdů, která zobrazují věčný život v pozemském ráji, vás nebeská naděje prostě neláká.

K tomu navíc, se přidává pocit nehodnosti, který byl svědkům Jehovovým vštěpován prostřednictvím nesprávné aplikace Římanům 8:15, jak ukazuje tento úryvek ze Strážné věže z roku 2016:

Jak ale člověk pozná, že byl pomazán svatým duchem? Odpověď nacházíme v Pavlových slovech určených pomazaným křesťanům v Římě, kteří byli „povolaní, aby byli svatí“. Napsal jim: „Neobdrželi jste ducha otroctví, který opět působí strach, ale obdrželi jste ducha přijetí za syny, a tímto duchem voláme: ‚Abba, Otče!‘ Duch sám vydává svědectví s naším duchem, že jsme Boží děti.“ (Řím. 1:7; 8:15, 16) Bůh dává svým svatým duchem člověku jasně na vědomí, že ho zve, aby vládl v nebi s Ježíšem. – 1. Tes. 2:12

Ti, kdo od Boha dostali toto zvláštní pozvání, nepotřebují, aby jim to někdo dosvědčil.⁴¹⁹

Proč toto zvláštní pozvání není biblické, vysvětlím později v této kapitole. Prozatím musíme pochopit, že všichni Svědkové jsou pokřtěni jako jedna z Jiných ovcí. Řeknou ti, že se staneš jedním z pomazaných, jen když tě Bůh povolá, ale proč by tě povolával, když má na výběr tisíce dlouholetých věrných svědků Jehovových? Navíc, protože způsob tohoto povolání není nikdy vysvětlen, jak si můžeš být jistý, že jsi byl povolán a neprožíváš jen psychotickou epizodu nebo netrpíš bludy o vznešenosti? Protože Bible o „tomto zvláštním pozvání“ nic neříká, nemáte se čeho chytit. Začít s přijímáním symbolů s sebou tedy nese stigma.

Začal jsem přijímat symboly pár let předtím, než jsem byl odvolán z funkce staršího. Dělal jsem to však soukromě se svou ženou a několika blízkými přáteli. Důvodem, proč jsem symboly nepřijímal na výroční památné slavnosti svědků Jehovových, bylo to, že jsem věděl, že bych byl stigmatizován. Moji kolegové starší by si mysleli, že se povyšuji a chovám se arogantně. Poté, co jsem byl odvolán, jsem se však takové stigmatizace začal méně obávat a cítil jsem, že by to mohl být prostředek k zahájení dialogu s některými mými přáteli. Ukázalo se, že tomu tak není.

Co však vyplynulo z toho, když jsem poprvé přijímal v sále Království, byla snaha některých starších, aby mě předvedli před výbor starších. Mé přijímání považovali za další důkaz toho, co považovali za odpadlické smýšlení. Na chvíli se zastavme, abychom si to uvědomili. Máte tu křesťana, který jedná na základě svého svědomí a poslouchá příkaz Ježíše Krista, a reakcí starších je obvinit ho z odpadlictví. Právě z tohoto důvodu moje žena odmítla se mnou přijímat v sále království. Uvědomovala si, že naše společné přijímání by mnohé pohoršilo a způsobilo by nám problémy. Měla samozřejmě pravdu.

V Miami na Floridě byl sbor, kde malá skupinka – více než tucet zvěstovatelů – začala společně přijímat ze symbolů. Moje sestra, která žije nedaleko, mě informovala, že ústředí vyslalo svého zástupce, aby to prošetřil. Představte si! Křesťané, kteří přijímají Ježíšovu nabídku věčného života a bezostyšně tak činí na veřejnosti! Ta hrůza! Pošlete tam vojáky!

Ježíš jim tedy řekl: „Vpravdě, vpravdě vám říkám: Pokud nebudete jíst tělo Syna člověka a pít jeho krev, nemáte v sobě život. Kdo se živí mým tělem a pije mou krev, má věčný život, a vzkřísím ho v posledním dnu; neboť mé tělo je pravý pokrm a má krev je pravý nápoj. Kdo se živí mým tělem a pije mou krev, zůstává ve spojení se mnou a já ve spojení s ním. Právě jako mě vyslal živý Otec a žiji díky Otci, také ten, kdo se živí mnou, ano ten bude žít díky mně. To je ten chléb, který sestoupil z nebe. Není to, jako když vaši praotcové jedli, a přesto zemřeli. Kdo se živí tímto chlebem, bude žít navždy.„ (Jan 6:53-58)

„Ale já nechci jít do nebe!“

To je častá námitka, kterou slýchám od svědků Jehovových, a kterou jsem pocítil i já, když jsem si poprvé uvědomil naději, která mi byla poskytnuta. Z těchto veršů jsem však čerpal útěchu:

Ale právě jak je napsáno: „Oko nevidělo a ucho neslyšelo ani v srdci člověka nevyvstaly věci, jež Bůh připravil těm, kdo ho milují.“ Nám je totiž Bůh zjevil prostřednictvím svého ducha, neboť duch zkoumá všechno, i hluboké Boží věci. (1. Korinťanům 2:9, 10)

Otevíráš svou ruku a uspokojuješ touhu všeho živého. Jehova je spravedlivý ve všech svých cestách a věrně oddaný ve všech svých dílech. (Žalm 145:16, 17)

Když jsem poprvé začal přijímat v poslušnosti Ježíšova příkazu, aby tak všichni křesťané činili „na mou památku“, stále jsem akceptoval učení Svědků, že pomazaní odcházejí do nebe, aby se nikdy nevrátili k životu na zemi. Nevěděl jsem, jaké by to bylo žít v nebi, ale uvědomil jsem si, že aby ty pasáže, které jsme právě četli, byly pravdivé, muselo by to být stejně dobré, ne-li lepší, než život na zemi. Pak, jak čas plynul, jsem začal přemýšlet o tom, jestli jsem se opět nenechal ovlivnit indoktrinací Strážné věže.

Opravdu Bible říká, že křesťané půjdou do nebe? Rozhodl jsem se, že by bylo pošetilé slepě přijímat takové uvažování, které, jak bych dodal, se zdaleka netýká jen Svědků. Jak Katolíci, tak Protestanti také věří, že věrní křesťané jdou do nebe. Hlavní rozdíl spočívá v tom, že neomezují jejich počet na pouhých 144 000 jako Svědkové.

Lokalita! Lokalita! Lokalita!

Zatímco u nemovitostí může být lokalita to nejdůležitější, měla by opravdu hrát roli při záchraně?

Odměna, kterou dostaneme, se netýká toho, kde žijeme, ale toho, co můžeme dělat. Pokud se však soustředíme na místo, k čemuž jsme náchylní kvůli vlivu publikací Strážné věže, můžeme si Písmo snadno vyložit špatně. Zeptáte-li se například svědka Jehovova: „Kde je Boží království?“, nepochybně vám odpoví: „V nebi.“ To znamená, že je v nebi. Pokud však do programu Knihovny Strážné věže zadáte výrazy „Království v nebi“ a „Království v nebesích“, získáte v Bibli nula nálezů. Na druhou stranu se výraz „nebeské Království“ objevuje v Překladu nového světa asi 30krát, i když pouze v Matoušově evangeliu.

Mezi slovy „nebeské“ a „v nebi“ je podstatný rozdíl. Jedno hovoří o původu, zatímco druhé o umístění – lokalitě. V Bibli je „nebe“ slovo ouranos. Pokud jde o způsob jeho použití, konkordance Strong’s Concordance uvádí: „nebe, (a) viditelná nebesa: atmosféra, obloha, hvězdné nebe, (b) duchovní nebesa“. Slovník HELPS Word-studies o něm říká toto:

3772 ouranós – nebe (jednotné číslo), a téměř stejně často se používá v množném čísle („nebesa“). „Jednotné a množné číslo mají odlišný podtext, a proto by se měly v překladu rozlišovat (i když se tak bohužel děje jen zřídka).“ (G. Archer).

Vyčerpávající analýza slova ouranós přesahuje rámec této knihy. Jedno je však jasné: ve většině případů, kdy je toto slovo použito, zejména v množném čísle, neodkazuje na fyzické umístění Boha. Ve skutečnosti je i uvažování o tom, že Bůh má fyzickou polohu, lidským konstruktem, pokusem o pochopení toho, co je nekonečné a přesahuje naše chápání. Někdy tato potřeba antropomorfizovat Boha vedla lidi k nehorázným stupiditám, jako je tato z knihy Smíření od J. F. Rutherforda z roku 1928:

Souhvězdí sedmi hvězd tvořících Plejády se zdá být korunním středem, kolem něhož obíhají známé soustavy planet, stejně jako planety našeho Slunce poslouchají Slunce a putují po svých drahách. Byla vyslovena domněnka, která má velkou váhu, že jedna z hvězd tohoto souhvězdí je příbytkem Jehovy a místem nejvyšších nebes; že je to místo, o němž mluvil inspirovaný pisatel, když řekl: „abys sám slyšel z místa, kde bydlíš, z nebes“ (2. Par. 6,21); a že je to místo, na které odkazoval Job, když pod vlivem inspirace napsal: „Můžeš pevně svázat pouta souhvězdí Kimy [Plejád), nebo můžeš uvolnit samotné šňůry souhvězdí Kesilu [Orionu)?“ – Job 38:31.

Souhvězdí Plejád je ve srovnání s jinými malé, jak vědecké přístroje odhalují udiveným lidským očím. Význam ostatních hvězd či planet je však ve srovnání s významem Plejád malý, protože Plejády jsou místem věčného Božího trůnu.⁴²⁰

Představa, že by se entita schopná stvořit vesmír obsahující miliardy galaxií a biliony hvězd rozhodla usídlit v jedné osamělé hvězdné soustavě v rámci naší skromné galaxie Mléčné dráhy, je zřetelnou hloupostí.

Faktem ale je, že se slovo „nebe“ používá, když se mluví o „Božím příbytku“, jako je tomu ve 2. Paralipomenon 6:21. Neodkazuje však na fyzické místo, ale spíše na místo, které je mimo lidské chápání – někde tam venku. Dokonce i slovo „někde“ je zavádějící, protože stále naznačuje nějaké místo.

Žijeme ve fyzickém světě. Náš jazyk vyjadřuje tělesnost. Je pro nás obtížné, ne-li nemožné, uvažovat v pojmech, které přesahují čtyři nám známé rozměry: Délka, šířka, hloubka a čas. Ale Jehova Bůh je mimo všechny tyto věci a nad nimi. Jen nám chybí terminologie, abychom vyjádřili, co je a kde je – pokud vůbec existuje něco jako „co“ (Boží podstata) a „kde“ (Boží umístění), pokud jde o Všemohoucího.

Musíme se začít dívat na „nebe“, jak je tento pojem vyjádřen v Písmu. Nejčastěji se používá v množném čísle a obvykle vyjadřuje to, co je nad námi nebo přes nás. Dokonce i v angličtině používáme nebesa ve významu obloha nebo vzduch. Když řeknu „na nebi létají ptáci“, poznáte, že jsem měl na mysli oblohu.

Když Matouš mluví o „nebeském království“, má na mysli původ autority Království.⁴²¹ A proto jsou výrazy jako „Boží království“⁴²² a „Kristovo království“⁴²³ synonymy s Matoušovým „nebeským královstvím“. Žádný z těchto výrazů neodkazuje na místo, ale na zdroj a autoritu vlády Království.

Když křesťané přemýšlejí o své záchraně, rozjímají nad tím, kde to bude a jaké to bude. To jsou normální obavy. Jsme koneckonců jen lidé.

Bohužel Bible se k tomuto tématu vyjadřuje jen velmi málo, a to z dobrého důvodu. Bůh nás neláká na žádné dobroty. Chce, abychom mu naslouchali a nechali se jím vést, protože věříme v jeho dobrotu a lásku.

Co víme o naší naději na záchranu?

Bible nám říká, že Boží pomazaní přebývají v Novém Jeruzalémě. Kde to je?

Toho, kdo zvítězí — toho učiním sloupem v chrámu svého Boha a rozhodně z něho již nikdy nevyjde, a napíši na něj jméno svého Boha a jméno města svého Boha, nového Jeruzaléma, který sestupuje z nebe od mého Boha, a to své nové jméno. (Zjevení 3:12)

A viděl jsem nové nebe a novou zemi, neboť dřívější nebe a dřívější země pominuly a moře již není. Viděl jsem také svaté město, Nový Jeruzalém, jak sestupuje z nebe od Boha a je připravený jako nevěsta ozdobená pro svého manžela. Na to jsem slyšel silný hlas z trůnu, jak říká: „Pohleď, Boží stan je s lidmi, a bude s nimi přebývat a oni budou jeho lidem. A sám Bůh bude s nimi. A setře jim každou slzu z očí a smrt již nebude a nebude již ani truchlení ani křik ani bolest. Dřívější věci pominuly.“ (Zjevení 21:1-4)

Pomazaní žijí v Novém Jeruzalémě, který sestoupí z nebe a bude na zemi. Boží stan nebo svatostánek neodkazuje na obyčejný stan, ale na svatostánek, který existoval po staletí od Exodu z Egypta až do doby, kdy král Šalomoun postavil v Jeruzalémě chrám, který jej nahradil. Svatostánek obsahoval svatyni (řecky naos), kde vidíme stát velký zástup pomazaných králů ve Zjevení 7:15. Všechny tyto obrazy jsou samozřejmě symbolické, jsou metaforou, která nám má pomoci pochopit, že Bůh bude s námi v mesiášském království.

Místo toho, aby odešli do vzdáleného nebe, kde je už jejich blízcí nikdy neuvidí, a odtud vládli, jak by nám chtěla Organizace namluvit, chce nám Bible sdělit něco jiného. Boží děti mají na zemi co dělat. Podle Bereanské studijní bible a téměř všech ostatních vytištěných překladů bible v anglickém jazyce [také např. Český studijní překlad, Slovo na Cestu, Bible Kralická Atd.], Zjevení 5:10 zní:

A učinil jsi je králi a kněžími našemu Bohu; a budou kralovat na zemi.

Prakticky všechny moderní překlady překládají tento výraz buď jako „upon“[na], nebo „on“[na]. Řecké slovo je epi a výkladový slovník Strong’s uvádí jako definici pouze „upon“[na], nebo „on“[na]. Pro použití v Písmu uvádí Strong’s: „on, to, against, on the basis of, at.“ [na, na, na-proti, na základě, na]

Proč Překlad nového světa při překladu epi v tomto případě používá „over“[nad]? Nemohlo by to být proto, aby to pěkně zapadalo do jejich teologie, podle níž pomazaní vládnou z velké dálky v nebi?

Jen v 5. kapitole Zjevení se epi vyskytuje dokonce šestkrát:⁴²⁴

Verš 1: „…na pravici sedícího na [epi] trůnu…“

Verš 3: „A nikdo v nebi ani na [epi] zemi…“

Verš 7: „…z pravice sedícího na [epi] trůnu…“

Verš 10: „…a budou kralovat na [epi] zemi.“

Verš 13a: „A všechno stvoření, které je v nebi, na [epi] zemi…“

Verš 13b: „Tomu, jenž sedí na [epi] trůnu…“

Další důkazy, které se vedou k závěru, že pomazaní králové a kněží budou na (ne nad) zemi, lze odvodit z podobenství o věrném a rozvážném otroku v Matoušovi 24:45-51.

Pán pověří svého otroka, aby v době jeho nepřítomnosti živil jeho čeleď. Po svém návratu hodnotí výkon každého otroka. Proč pán pověřuje otroka, aby živil jeho čeleď? Očividně proto, že tam není, aby to dělal sám. Proč byl svatý duch poslán, aby učedníkům zjevil pravdu? Protože Ježíš už tam nebyl, aby to dál zjevoval sám.⁴²⁵ Proč je Ježíš s námi, když jsou dva nebo tři shromáždí v jeho jménu? Ne proto, že by se fyzicky vrátil pokaždé, když se pár křesťanů sejde v jeho jménu, ale proto, že duch působí skrze nás, abychom se navzájem sytili.⁴²⁶ Proč Ježíš mluvil o druhém příchodu? Když může vládnout na dálku z nebe, proč se musí vracet na zem?⁴²⁷

Jednou z prvních věcí, kterou Ježíš po svém návratu udělá, je, že k sobě shromáždí pomazané:

Potom my žijící, kteří přežijeme, budeme spolu s nimi uchváceni v oblacích, abychom se setkali s Pánem ve vzduchu; a tak budeme vždy s Pánem. (1 Tesaloničanům 4:17)

„V oblacích“ a „ve vzduchu“ jsou metafory, které se týkají blízkosti země, nikoliv daleko v nebi. Dále, sloveso „setkat se“ je v řečtině zvláštní slovo, které se používá o přátelském setkání. Slovník Strong’s vysvětluje apantésis jako „setkání; akt setkání, setkat se (výraz zdánlivě téměř technický pro přijetí nově příchozího úředníka)“. Vyjadřuje myšlenku, že nově příchozího úředníka – v tomto případě našeho Pána Ježíše – na jeho cestě vítají zástupci místa, kam přichází.

Přemýšlejte o tom: Jak Ježíš učil své učedníky bezprostředně po svém vzkříšení? Vzal na sebe lidskou podobu, seděl s nimi, jedl s nimi a hovořil s nimi. Když byl vzkříšen, podobně jako andělé, kteří navštívili Abraháma, mohl na sebe vzít lidskou podobu, aby mohl s učedníky komunikovat.⁴²⁸

To je vzor, který duchovní bytosti používají k fyzické komunikaci s lidmi. Věřící lidé ve starověku se bavili s anděly, kteří na sebe brali lidskou podobu.⁴²⁹ Když Gabriel navštívil Daniela, Zachariáše a Marii, zjevil se jako člověk, protože duchové nejsou viditelní lidskýma očima.⁴³⁰ Ježíš, ačkoli byl vzkříšen jako životodárný duch, na sebe vzal lidskou podobu, aby mohl komunikovat se svými učedníky.⁴³¹

I když nemůžeme mluvit s absolutní jistotou, zdá se, že existuje značné množství důkazů, které vedou k závěru, že aby Boží děti mohli plnit dvojí úkol – vládnout jako králové a sloužit jako kněží pro usmíření lidstva, budeme muset následovat stejný vzor, jaký použili andělé, a vzít na sebe tělo, abychom mohli komunikovat s těmi vzkříšenými, kteří se vrátí v rámci vzkříšení nespravedlivých.⁴³² To bude vyžadovat, abychom byli fyzicky přítomni na zemi.

Pokud jde o to, jak bude vypadat naše vzkříšená tělesná podoba, je Bible pozoruhodně nejasná. Dokonce i Jan mohl dodat jen toto:

Milovaní, nyní jsme Božími dětmi, ale až dosud nebylo učiněno zjevným, čím budeme. My víme, že jakmile on bude učiněn zjevným, budeme jako on, protože ho uvidíme, právě takového, jaký je. (1. Jana 3:2)

„Budeme jako on“! Buďme rozumní. Nevíme přesně, jaké bude naše duchovní tělo⁴³³, ale pokud budeme jako Ježíš, mělo by to každému z nás stačit, ne?

Co to znamená přijímat ze symbolů chleba a vína

Pro lidi přicházející na památnou slavnost Svědků z jiných křesťanských denominací musí být pozoruhodný pohled na celé shromáždění věřících křesťanů, kteří veřejně odmítají nabídku podílet se na životodárném těle a krvi našeho Pána Ježíše, jak je představují chléb a víno.

Nenechte se mýlit: Jiná cesta k záchraně neexistuje! Pamatujte, že Ježíš řekl:

Vpravdě, vpravdě vám říkám: Pokud nebudete jíst tělo Syna člověka a pít jeho krev, nemáte v sobě život. Kdo se živí mým tělem a pije mou krev, má věčný život, a vzkřísím ho v posledním dnu; neboť mé tělo je pravý pokrm a má krev je pravý nápoj. Kdo se živí mým tělem a pije mou krev, zůstává ve spojení se mnou a já ve spojení s ním. Právě jako mě vyslal živý Otec a žiji díky Otci, také ten, kdo se živí mnou, ano ten bude žít díky mně. To je ten chléb, který sestoupil z nebe. Není to, jako když vaši praotcové jedli, a přesto zemřeli. Kdo se živí tímto chlebem, bude žít navždy. (Jan 6:53-58)

Ježíš neposkytl žádnou druhotnou cestu k záchraně. Kdyby měla existovat druhotná skupina křesťanů, kteří by byli prohlášeni za spravedlivé jako Boží přátelé, ale pouze v případě, že by aktivně odmítali přijímat chléb a víno, jistě by to řekl. Byly by poskytnuty jasné instrukce, protože se jedná o věčný život. Přesto nemáme od našeho Pána žádné jiné instrukce než ty, které nám předává Pavel:

Není pohár žehnání, který žehnáme, podílnictvím na Kristově krvi? Není chléb, který lámeme, podílnictvím na Kristově těle? Protože je jeden chléb, my, ačkoli mnozí, jsme jedním tělem, neboť všichni se podílíme na tom jednom chlebu. (1. Korinťanům 10:16, 17)

Důkazy v Písmu pro toto porozumění jsou ohromující. Například Kristovo tělo je jen jedno. „My, ačkoliv mnozí, jsme jedním tělem… podílíme se… na jednom chlebu.“ Vidíme zde snad nějaké opatření pro druhotné, nižší tělo věřících?

Pavel to také řekl Korinťanům:

Přijal jsem totiž od Pána to, co jsem vám také předal, že Pán Ježíš v tu noc, ve které měl být vydán, vzal chléb, a když vzdal díky, lámal ho a řekl: „To znamená mé tělo, které je ve váš prospěch. Stále to čiňte na mou památku.“ Když se navečeřel, učinil totéž i s pohárem a řekl: „Tento pohár znamená novou smlouvu mocí mé krve. Stále to čiňte, kdykoli jej budete pít, na mou památku.“ Kdykoli totiž jíte tento chléb a pijete tento pohár, ohlašujete Pánovu smrt, dokud on nepřijde.“ (1. Korinťanům 11:23-26)

Zde máme přímý Ježíšův příkaz, abychom „to stále dělali“.

Jak se Vedoucímu sboru podařilo oklamat miliony lidí, aby uvěřili, že se jich tento jednoduchý a přímý příkaz netýká? Částečně se jim to podařilo pomocí hry se slovy. Všimněte si tohoto úryvku z knihy Hlubší pochopení písem:

Večer před svou smrtí Ježíš zavedl Pánovu večeři, slavnost na památku své smrti, a svým učedníkům dal příkaz, aby tuto slavnost dále slavili. (Lk 22:19) Mají ji slavit tak dlouho, „dokud on nepřijde“. (1. Ko 11:26)⁴³⁴

Ani Ježíš, ani apoštolové nikdy nemluví o Pánově večeři jako o „slavení“ [z angl. ‚observe‘]. Toto slovo znamená:

činnost nebo praxe, která spočívá v plnění nebo dodržování požadavků zákona, morálky nebo rituálu. „přísné dodržování pravidel“

činnost spočívající v pozorování nebo všímání si něčeho.

Vidíte, jak je to chytré? Pomazaní mohou „slavit“ památku „činností nebo plněním požadavků v praxi“ přijímáním a Jiné ovce mohou „slavit“ „pozorováním nebo všímáním si“ toho, co se děje, aniž by se skutečně účastnily. Vedoucí sbor přesvědčil věrné křesťany, že prostým aktem přítomnosti na památné večeři a přihlížením plní Ježíšův příkaz „stále to čiňte“.

Jiné ovce na Památné slavnosti symboly nepřijímají, ale účastní se jí jako pozorovatelé. Lidé s nadějí na život na zemi byli poprvé pozvaní na Památnou slavnost v roce 1938. Strážná věž z 15. dubna tehdy uvedla: „Bude správné a vhodné, aby [jiné ovce] při této schůzce byly přítomny a přihlížely, co se provádí. … I pro ně mělo by to býti a je dobou radostí.“ Podobně jako hosté s radostí sledují svatební obřad, jiné ovce s radostí sledují Památnou slavnost.⁴³⁵

Náš Pán nám však neřekl, abychom „přihlíželi“. Řekl nám, abychom se účastnili. „Dělejte to na mou památku“, tak to řekl. Dělat co? Stát a pasivně přihlížet? Co dělali učedníci, když řekl tato slova? Přijímali z chleba a vína, které jim Ježíš podával.

To, co Vedoucí sbor vyžaduje od své třídy Jiných ovcí, je ještě horší než pasivní přihlížení. Od Jiných ovcí Svědků se vyžaduje, aby jednaly, aby učinili definitivní rozhodnutí. Když je jim nabídnut chléb, musí ho odmítnout! Když je jim podáváno víno, musí ho odmítnout!.

Pozoruhodné! Komu by prospělo, kdyby miliony Ježíšových učedníků odmítly symboly, které představují nabídku, aby se staly Božími dětmi? Kdo válčí se zbývajícími z potomstva ženy z 1. Mojžíšovi 3:15 od chvíle, kdy byl svržen z nebe?⁴³⁶ Když se snažíme najít viníka, měli bychom se vždy dívat na to, kdo z toho má prospěch!

Vedoucí sbor říká svým Jiným ovcím, aby nepřijímaly. Říkají jim, že jejich záchrana nezávisí na tom, zda uposlechnou Ježíšova příkazu jíst jeho tělo (představované chlebem) a pít jeho krev (představované vínem), přestože to odporuje výslovným slovům našeho Pána, že „pokud nebudete jíst tělo Syna člověka a pít jeho krev, nemáte v sobě život.“⁴³⁷ Místo toho Jiným ovcím říkají, že jejich záchrana závisí na tom, zda budou ignorovat Kristův příkaz a místo toho loajálně podporovat muže z Vedoucího sboru:

Ti, kdo patří k jiným ovcím, by nikdy neměli zapomenout, že jejich záchrana závisí na tom, zda aktivně podporují Kristovy pomazané bratry, kteří jsou ještě na zemi.⁴³⁸

Pokud jste se tedy vždy považovali za jednu z Jiných ovcí, jak je definuje společnost Strážná věž, musíte se rozhodnout: Buď poslouchat Krista, nebo poslouchat muže z Vedoucího sboru!

Již jsme si ukázali, že počet pomazaných není omezen na 144 000.⁴³⁹ Viděli jsme také, že Římanům 8:16 nepředstavuje nějaké zvláštní znamení nebo zvláštní pozvání.⁴⁴⁰ Vím, že podnět k poslušnosti „vedení věrného otroka“, jak to Organizace tak často uvádí, je velmi silný. Uvaž však toto: Až budeš stát před soudním trůnem Pána, chceš, aby tvá výmluva byla: „Jen jsem plnil rozkazy“?

Ježíš nám říká, že pravidelným přijímáním symbolů hlásáme jeho smrt.⁴⁴¹ Proč by většina křesťanů měla mít zakázáno hlásat Pánovu smrt? To nedává žádný smysl. Přijímáním symbolů nejen veřejně vyjadřujeme svou víru, ale také přijetí tohoto život zachraňujícího opatření. Zároveň tím potvrzujeme, že přijímáme své přijetí za Boží děti a že jsme ochotni být součástí semene, které rozdrtí Satana a jeho démony.

Který upřímný křesťan by tuto výsadu a naději nepřijal?

15

Jak společnost Strážná věž zavírá nebeské království

„Běda vám, znalci Zákona a farizeové, pokrytci, protože zavíráte nebeské království před lidmi; sami totiž nevcházíte, a těm, kdo jsou na cestě do něho, nedovolujete vejít.“ (Matouš 23:13)

Když Ježíš chodil po zemi, byl Jehovovým národem (nebo chcete-li organizací) Izrael. Pouze oni ze všech národů na zemi měli Boží zákon, který je vedl do nebeského království. Pouze oni byli ve smluvním vztahu s pravým Bohem, Jehovou (YHWH). Podle této smlouvy se měli stát „královstvím kněží“.

A jestliže teď budete přesně poslouchat můj hlas a skutečně budete dodržovat mou smlouvu, pak se jistě stanete mým zvláštním majetkem ze všech [ostatních] národů, protože celá země patří mně. A sami se mi stanete královstvím kněží a svatým národem. To jsou slova, která máš říci izraelským synům. (2. Mojžíšova 19:5, 6)

Záchrana před smrtí a naděje na věčný život spočívala na Židech. Ježíš řekl Samaritánce, že „záchrana pochází ze Židů.“⁴⁴² Zachránce, kterého Bůh pošle, aby nás všechny vykoupil ze smrti, neměl jít do Říma, kde byl uctíván pohanský bůh Jupiter, ani neměl být poslán k Řekům, kteří uctívali Dia. Tito falešní bohové jsou pryč, zmizeli v mlhách dějin.

Pouze k izraelskému národu Jehova poslal svého jednozplozeného Syna, aby se naposledy pokusil odvrátit je od jejich špatného směřování. Ale místo toho, aby využili skutečné, Bohem dané příležitosti a činili pokání, Božího Syna zavraždili. Tímto činem porušili smlouvu, ztratili své vyvolené postavení a odsoudili svůj národ.⁴⁴³

Jako národ přišli o odměnu, která jim měla náležet za dodržování Boží smlouvy. Někteří jednotlivci, jako věrní muži a ženy popsaní v 11. kapitole listu Hebrejcům, však o ni nepřišli. Nicméně vznikla nová smlouva.⁴⁴⁴ A ta se tentokrát neomezuje jen na Židy, ale zahrnuje lidi všech národů.

To byla pro Ďábla špatná zpráva, protože Bůh od samého počátku v Edenu předpověděl, jak Satana potká jeho konec.

A položím nepřátelství mezi tebe a ženu a mezi tvé semeno a její semeno. On ti zhmoždí hlavu a ty mu zhmoždíš patu.“ (1. Mojžíšova 3:15)

Toto semeno neboli potomstvo ženy⁴⁴⁵ by pro Ďábla znamenalo zkázu, a proto bylo jeho cílem toto semeno zlikvidovat. Nakonec se ukázalo, že semenem ženy je Ježíš, ale u něj to neskončilo. Zahrnovalo to nespočetné množství pomazaných lidí: Božích dětí. Satan, kterému se nepodařilo obrátit Ježíše na svou stranu, nyní šel po těchto lidech. Zjevení to dokládá symbolickými obrazy:

Když nyní drak viděl, že byl svržen na zem, pronásledoval ženu, která porodila dítě mužského rodu. Ženě však byla dána dvě křídla velkého orla, aby odletěla na své místo do pustiny; tam je živena čas a časy a půl času, stranou od hadova obličeje. A had za ženou vychrlil ze své tlamy vodu jako řeku, aby ji řeka utopila. Ale země přišla ženě na pomoct a země otevřela ústa a pohltila řeku, kterou drak vychrlil ze své tlamy. A drak se na ženu rozzlobil a odešel vést válku se zbývajícími z jejího semene, kteří zachovávají Boží přikázání a mají dílo vydávání svědectví pro Ježíše. (Zjevení 12:13-17)

Jak jsme se dozvěděli dříve v této knize, Boží děti tvoří „velký zástup“, který je vzat „ze všech národů, kmenů, lidí a jazyků.“⁴⁴⁶ Celé lidstvo čekalo, až budou tito odhaleni:

Vždyť tvorstvo bylo podrobeno nicotnosti, ne ze své vlastní vůle, ale prostřednictvím toho, kdo je podrobil, na základě naděje, že i tvorstvo bude osvobozeno ze zotročení porušeností a bude mít slavnou svobodu Božích dětí. (Římanům 8:20, 21)

Ďábel přirozeně vede válku se zbývajícími ze semene ženy, protože až bude jejich počet úplný, je s ním konec.⁴⁴⁷ Už v Ježíšově době Satan mezi izraelskými vůdci velmi usilovně pracoval na tom, aby zabránil rozvoji semene. Ježíš na to důrazně upozornil a to žádnými nejednoznačnými výrazy:

Běda vám, znalci Zákona a farizeové, pokrytci, protože zavíráte nebeské království před lidmi; sami totiž nevcházíte, a těm, kdo jsou na cestě do něho, nedovolujete vejít. Běda vám, znalci Zákona a farizeové, pokrytci, protože cestujete přes moře a po suché zemi, abyste učinili jednoho proselytu, a když se jím stane, uděláte z něho poddaného gehenny dvakrát víc než sami ze sebe. (Matouš 23:13, 15)

Satanova válka proti semeni ženy neskončila, když byl Izrael Bohem odmítnut, protože Boží království bylo dáno jinému národu, jak předpověděl sám Ježíš:

Proto vám říkám: Boží království vám bude odňato a bude dáno národu, který nese jeho ovoce. (Matouš 21:43)

Tento nový národ se nenacházel mezi hranicemi vyznačenými na mapě. Místo toho byli tito muži a ženy považováni za „dočasné obyvatele“⁴⁴⁸, protože jejich občanství je v nebesích.⁴⁴⁹

To jsou ta zrnka pšenice, která Ježíš zasel na pole světa, ale Ďábel – vždy odpůrce a nepřítel – pole přesel falešnými křesťany, plevelem.⁴⁵⁰ Jeho cílem bylo svést muže a ženy pryč od Božího království k falešné naději, založené na falešném učení.

V 18. století se mnoho upřímných studentů Bible odtrhlo od falešného náboženství. Zakládali malé, nezávislé sbory podle vzoru z prvního století. Osvobozovali se od náboženské hierarchie a od utlačovatelské povahy lidských učení a tradic.

Tento lid mě ctí svými rty, ale jejich srdce je ode mne daleko vzdáleno. Je marné, že mě stále uctívají, protože vyučují lidské příkazy jako nauky. (Matouš 15:8, 9)

Tito studenti Bible pochopili, že nauky zneuctívající Boha, jako je pekelný oheň, je výmyslem náboženských vůdců, kteří si chtějí podmanit stádo.

Satan se však nevzdával. Od počátku používal lži a nepravdy, aby lidi odradil od Božího království. Tyto lži šíří prostřednictvím svých služebníků.

V Izraeli to byli náboženští vůdci, které Ježíš odsoudil:

Jste ze svého otce, z Ďábla, a přejete si činit touhy svého otce. Ten byl zabijákem, když začal, a nestál pevně v pravdě, protože v něm pravda není. Když mluví lež, mluví podle své vlastní povahy, protože je lhář a otec [lži]. (Jan 8:44)

Jakmile se křesťanský sbor dal do pohybu, Satan přenesl svou pozornost na ty, kteří se snažili stát Božími dětmi. Nemá však žádné nové strategie. Vrátil se tedy k osvědčené taktice přimět lidi, aby důvěřovali člověku.⁴⁵¹

Ti jsou totiž falešnými apoštoly, dělníky, kteří klamou a kteří se proměňují v Kristovy apoštoly. A není divu, neboť sám Satan se stále proměňuje v anděla světla. Není tudíž nic velikého, jestliže se jeho služebníci také stále proměňují ve služebníky spravedlnosti. Ale jejich konec bude podle jejich skutků. (2. Korinťanům 11:13-15)

Jak Strážná věž ukradla svědkům Jehovovým záchranu?

Téma této knihy je specifické pro náboženství svědků Jehovových, ale v zásadě se vztahuje na všechny křesťanské sekty. Vracíme se tedy k otázce: Jak společnost Strážná věž ukradla svědkům Jehovovým záchranu?

Zaměřuji se na společnost Strážná věž, protože vznikla ještě před vznikem moderního Vedoucího sboru, ale nakonec se vše odvíjí od lidí: Konkrétně na vedoucích jakéhokoli náboženského hnutí. V Ježíšově době to byli zákoníci, farizeové a izraelští kněží, kteří lidem uzavírali Boží království tím, že je vyučovali lžím a naváděli je k bezbožnému jednání tím, že jim namlouvali, že slouží Bohu. U Jana 16:2 Ježíš říká, že „přichází hodina, kdy si každý, kdo vás zabije, bude představovat, že Bohu prokázal posvátnou službu“.

Vedoucí představitelé společnosti Strážná věž – nyní Vedoucího sboru svědků Jehovových – také uzavřeli Boží království pomocí falešných nauk a tím, že své stádo navádějí k tomu, aby trestalo každého, kdo na jejich hříšné skutky posvítí světlem pravdy.

Začalo to Russellem, který přiměl lidi, aby věřili ve falešnou přítomnost Krista. Tato lež nadále tvoří hlavní část kázání dobré zprávy, kterou šíří svědkové Jehovovi. Od Pavla jsme se dozvěděli, že kázání falešné dobré zprávy přináší odsouzení od Boha:

Podivuji se, že se tak rychle vzdalujete od Toho, kdo vás povolal Kristovou nezaslouženou laskavostí, k jinému druhu dobré zprávy. Ale ta jiná není; pouze tu jsou jistí lidé, kteří vám působí těžkosti a chtějí překroutit dobrou zprávu o Kristu. I kdybychom však my nebo anděl z nebe vám snad oznamovali jako dobrou zprávu něco nad to, co jsme vám oznámili jako dobrou zprávu, ať je proklet. Jak jsme výše řekli, nyní také říkám znovu: Kdokoli vám oznamuje jako dobrou zprávu něco nad to, co jste přijali, ať je proklet. (Galaťanům 1:6-9)

Těžko můžete očekávat, že se dostanete do Božího království, když jste prokletí Bohem, že?

Satan však nezkazí všechny najednou. Jeho vliv je jako kvas, který pomalu působí, aby zkazil celou masu těsta.⁴⁵² Viděli jsme, jak Rutherford v roce 1931 vytvořil náboženství svědků Jehovových a o pouhé tři roky později zavedl pravděpodobně nejhorší učení, které kdy toto společenství přijalo: pozemskou naději Jiných ovcí. Tímto učením, které je hlavní součástí dobré zprávy, kterou Svědkové hlásají, přiměl miliony lidí, aby ohrnovali nos nad život zachraňující krví a tělem našeho Pána, které jsou představovány symboly chleba a vína.

Kdyby tu teď byl Ježíš, řekl by o Vedoucím sboru svědků Jehovových, jako to řekl o jejich starověkých protějšcích, zákonících a farizejích, že „zavřeli nebeské království před lidmi, neboť vy sami nevstupujete a těm, kteří jsou na cestě, nedovolujete vstoupit“?⁴⁵³

To nakonec posoudí Ježíš Kristus.⁴⁵⁴ Naší osobní starostí, tvojí i mojí, by mělo být osvobození sebe i druhých od zotročení lidských učení, abychom mohli nalézt slavnou svobodu Božích dětí a pochopit, co to skutečně znamená být součástí Kristova těla.

Nedovolme žádnému člověku ani skupině lidí, aby nám tuto naději ještě někdy ukradli!

Příprava na to, abyste se stali Božím dítětem

Toto je velmi rozsáhlé téma. Ve skutečnosti by mu celá kniha neodpovídala, ale lze zde uvést jednu důležitou a podstatnou věc: Satan, Ďábel, svou lstivou lží způsobil pád lidstva. To, co se stalo, je tedy zločinem proti lidskosti a ve vší férovosti by se jím měli zabývat a soudit ho lidé.

Jsem rodilý Kanaďan. Pokud však odjedu do Francie a spáchám tam zločin, bude mě soudit soud ve Francii, nikoliv v Kanadě. Tak by to mělo být. Trestný čin je souzen v rámci jurisdikce, kde k němu došlo.

O Boží spravedlnosti svědčí to, že hned na začátku, hned po spáchání trestného činu, zařídil, aby byl zločinec souzen soudem v dané zemi. Ďábel a jeho démoni se všichni prohřešili proti lidstvu. Budou to lidé, kteří je postaví před soud, budou je soudit a odsoudí k smrti. Pavel to řekl Korinťanům: „Nevíte, že budeme soudit anděly?“⁴⁵⁵

To, co se stalo v Edenu, byl lidský problém a nenapraví ho nikdo zvenčí, ale lidé. Ďábel a jeho démoni způsobili lidstvu nevýslovnou bolest a utrpení, a proto se s nimi vypořádáme my. To byl jeden z důvodů, proč se Ježíš stal člověkem.

Zachovejte si takový myšlenkový postoj, jaký měl i Kristus Ježíš, který, ačkoli existoval v Boží podobě, neuvažoval o tom, že by něco uchvátil, totiž aby byl roven Bohu. Ne, ale zřekl se sám sebe, přijal podobu otroka a stal se podobným lidem. Více než to: Když se nalézal v lidské podobě, pokořil se a stal se poslušným až do smrti, ano, smrti na mučednickém kůlu. (Filipanům 2:5-8)

Stanovil totiž den, v němž zamýšlí soudit obydlenou zemi ve spravedlnosti mužem, kterého ustanovil, a opatřil záruku všem lidem tím, že ho vzkřísil z mrtvých.“ (Skutky 17:31)

Ježíšova věrnost a poslušnost Bohu nebyla nikdy před tím podrobena zkoušce. Dříve než mu mohla být dána plná moc, musel náš nebeský Otec zajistit, aby se jeho jednozplozený Syn nevydal stejnou nezávislou cestou, jakou se vydal Ďábel. Proto čteme:

Za dnů svého těla [Kristus] předkládal úpěnlivé prosby a také prosebné žádosti se silnými výkřiky a slzami Tomu, kdo byl schopen ho zachránit ze smrti, a pro svou zbožnou bázeň byl příznivě vyslyšen. Ačkoli byl Syn, naučil se poslušnosti z toho, co vytrpěl; a když byl učiněn dokonalým, stal se odpovědným za věčnou záchranu všech těch, kdo ho poslouchají. (Hebrejcům 5:7-9)

Jestliže se Ježíš musel naučit poslušnosti utrpením, aby byl zdokonalen nebo učiněn úplným pro úkol, který měl před sebou, můžeme očekávat něco menšího od těch, kteří mají sloužit po jeho boku jako králové a kněží?⁴⁵⁶ Právě proto Ježíš říká: „A kdokoli nepřijímá svůj mučednický kůl a nenásleduje mě, není mě hoden.“⁴⁵⁷ Mučednický kůl nebo kříž (Římané používali obojí, i když kříž byl běžnější) byl nejpotupnější a nejhanebnější formou popravy té doby. Vězeň byl zbaven všech věcí, dokonce i svrchního oděvu. Jeho rodina a přátelé se k němu otočili zády. Všichni se mu vyhýbali. Byl zbit a předváděn v ulicích, aby byl veřejně ponížen. Nakonec byl přibit na kůl nebo kříž a zemřel pomalou, bolestivou smrtí.

Ježíš nám neříkal, že abychom ho byli hodni, musíme zemřít bolestivou smrtí mučedníka – i když k tomu občas docházelo. Spíše říkal, že musíme být ochotni vzdát se všeho, co považujeme za cenné; a co víc, musíme být ochotni snášet potupu pro jeho jméno.

Ve snaze povzbudit spolukřesťany uvádí pisatel dopisu Hebrejcům v 11. kapitole mnoho případů věrných předkřesťanských služebníků a pak své úvahy shrnuje tímto povzbuzením, které posiluje víru:

Protože nás tedy obklopuje tak velký oblak svědků, odložme také každou zátěž a hřích, do něhož se snadno zaplétáme, a s vytrvalostí běžme závod, který je nám předložen, přičemž se upřeně díváme na Ježíše, Hlavního zprostředkovatele a Zdokonalovatele naší víry. Pro radost, jež mu byla předložena, snesl mučednický kůl, pohrdl hanbou a posadil se po pravici Božího trůnu. Uvažujte vskutku bedlivě o tom, kdo snášel takové odporující řeči od hříšníků proti jejich vlastním zájmům, abyste se neunavili a neochabli ve svých duších. (Hebrejcům 12:1-3)

Když začnete přijímat symboly, protože si uvědomujete své skutečné postavení Božího dítěte, zažijete „odporující řeči“. Sborem budou létat drby. Budete pomlouváni. Vzácná přátelství a cenné rodinné vztahy v rámci Organizace budou ztraceny. Nebudete sice vyloučeni za to, že přijímáte symboly, ale budete ostouzeni a stigmatizováni. Dělal si Ježíš někdy starosti s pomluvami a očerňováním? Ne, pohrdal hanbou. Pokud něčím pohrdáte, neznamená to pro vás nic, znamená to pro vás méně než nic. Takový postoj si budete muset osvojit, chcete-li se stát Božím dítětem.

A proč to všechno musíte podstupovat? Protože stejně jako Ježíš budete muset být zušlechtěni a vyzkoušeni, než vám náš nebeský Otec bude moci svěřit autoritu a moc, která patří k postavení spoluvládce po boku jeho Syna.

Z této skutečnosti se velmi radujete, ačkoli jste nyní na malou chvíli, musí-li to být, zarmucováni různými zkouškami, aby vyzkoušená jakost vaší víry, mnohem hodnotnější než zlato, jež zaniká, přestože se zkouší ohněm, byla shledána jako příčina ke chvále a slávě a cti při zjevení Ježíše Krista. (1. Petra 1:6,7)

16

Mohu uctívat Boha bez náboženství?

„…Přichází však hodina, a je již nyní, kdy praví ctitelé budou uctívat Otce duchem a pravdou, neboť Otec skutečně hledá takové lidi, aby ho uctívali.“ (Jan 4:23)

Začněme u Izraelitů v době proroka Samuela. Tvrdohlavě trvali na tom, že nad nimi bude ustanoven lidský král, i když je Bůh varoval, že se to celé dopadne špatně.⁴⁵⁸ Proč byli Izraelité tak dychtiví vzdát se své svobody a stát se otroky rozmarů krále? Co je to v lidské povaze, že to vypadá jakoby toužila být podmaněná? Pavel se se stejným postojem setkal ve sboru v Korintu. Pokáral je za to a napsal:

Protože jste tak „rozumní“, rádi snášíte nerozumné. Vždyť snášíte každého, kdo vás zotročuje, kdo pohlcuje váš majetek, kdo vás obírá, kdo se nad vámi povyšuje a kdo vás bije do tváře. (2. Korinťanům 11:19, 20 PNS 2013)

Když jsem se probudil do reality Organizace – když jsem se uvědomil, že jsem celý život věřil a prosazoval falešné lidské nauky – uvědomil jsem si, že musím odejít. Přesto jsem se tomu bránil. To, co mě drželo na uzdě, bylo přesvědčení, že musím patřit k nějaké náboženské Organizaci, abych byl zachráněn. Jak se ukázalo, je to falešné.

Organizované náboženství je spolehlivý způsob, jak se vzdálit od svého Zachránce, Ježíše Krista, a toho, kdo ho poslal, Jehovy Boha. Za tuto moudrost musíme poděkovat Charlesi Taze Russellovi – ironií osudu muži, o němž Vedoucí sbor tvrdí, že je zakladatelem svědků Jehovových, prominentního organizovaného náboženství. O nebezpečí náboženství řekl toto:

Všichni jistě vědí, že kdykoli vstoupí do některé z těchto lidských organizací a přijmou její Vyznání víry za své, nezavazují se věřit ani více, ani méně, než toto vyznání víry v dané věci vyjadřuje. Pokud by navzdory závazku, kterému se takto dobrovolně podvolili, začali myslet sami za sebe a přijímat světlo z jiných zdrojů, než je světlo, kterému se těší sekta, k níž se připojili, musí buď dokázat, že nejsou nevěrní sektě a své smlouvě s ní, že nevěří ničemu, co by odporovalo jejímu Vyznání, nebo musí poctivě odvrhnout a zavrhnout Vyznání, které přerostli, a z takové sekty vystoupit. Učinit to vyžaduje milosrdenství a stojí určité úsilí. Narušuje to, jak se často stává, příjemná společenství a vystavuje poctivého hledače pravdy hloupým obviněním, že je „zrádcem“ své sekty, „přeběhlíkem“, tím, kdo „není pevný ve víře“, atd. Když se člověk připojí k nějaké sektě, předpokládá se, že jeho mysl je zcela odevzdána této sektě a od nynějška není jeho vlastní. Sekta se zavazuje, že za něj rozhodne, co je pravda a co blud; a on, aby byl pravým, pevným a věrným členem, musí přijmout rozhodnutí své sekty, budoucí i minulé, ve všech náboženských otázkách, ignorovat své vlastní individuální myšlení a vyhýbat se osobnímu zkoumání, aby nerostl v poznání a nebyl ztracen jako člen takové sekty. Toto otroctví svědomí v sektě a vyznání se často vyjadřuje slovy, která hovoří sama ze sebe, když takový člověk prohlásí, že „patří“ k takové sektě.⁴⁵⁹

Neodrážejí Russellova slova děsivě současnou situaci všech svědků Jehovových, kteří se rozhodli postavit se za pravdu v Organizaci, kterou v roce 1931 založil Rutherford? Poté, co převzal vládu po Russellovi, vytvořil přesně to, před čím nás Russell varoval! Pokud Svědkové „myslí sami za sebe“ a přijímají „světlo z jiných zdrojů, [jako je Bible]“, a pak se rozhodnou věřit „v rozporu s Vyznáním [Organizace]“, jsou tito „upřímní hledači pravdy“ vystaveni „hloupým obviněním že jsou ‚zrádci‘ [odpadlíci]“.

Nyní se podívejme na dopad Russellových závěrečných slov, když zvážíme další slova apoštola Pavla:

Russell: „Toto otroctví svědomí v sektě a vyznání se často vyjadřuje slovy, která hovoří sama za sebe, když takový člověk prohlásí, že „patří“ k takové sektě.“

Pavel: „Ať se tudíž nikdo nechlubí lidmi; vždyť všechno patří vám, ať Pavel, nebo Apollos, nebo Kéfas, nebo svět, nebo život, nebo smrt, nebo věci nynější, nebo věci budoucí, všechno patří vám; vy zase patříte Kristu; Kristus zase patří Bohu.“ (1. Korinťanům 3:21-23)

Pokud jste v tomto bodě našeho studia dospěli k tomu, že se díky své víře v Ježíše Krista zcela správně považujete za Boží dítě, pak nepaříte žádné Organizaci. Nebudete patřit lidem. Nebudete patřit samozvanému věrnému a rozvážnému otroku v podobě Vedoucího sboru svědků Jehovových. Vskutku, jako kvalifikační znak Božích dětí patříme našemu Pánu Ježíši Kristu a jeden druhému. Nebudeme následovat nikoho, kdo se staví do role náboženských vůdců, ani se nesnažíme, aby lidé následovali nás. Místo toho se nyní musíme považovat za součást Kristova těla, za údy, které patří každý pod Kristovu hlavu.

Vždyť právě jako tělo je jedno, ale má mnoho údů, a všechny údy toho těla, ačkoli jich je mnoho, jsou jedno tělo, tak je také Kristus. Opravdu jsme totiž byli všichni pokřtěni jedním duchem v jedno tělo, ať Židé, nebo Řekové, ať otroci, nebo svobodní, a všichni jsme byli napojeni jedním duchem. (1. Korinťanům 12:12, 13)

Vždyť právě jako máme v jednom těle mnoho údů, ale údy nemají všechny stejnou úlohu, tak my, ačkoli je nás mnoho, jsme jedno tělo ve spojení s Kristem, ale jednotlivě jsme údy, které patří k sobě navzájem. (Římanům 12:4, 5)

Vidíte, jak tyto dva verše z Písma podkopávají celé základy křtu, který Organizace praktikuje? Jestliže jsme „všichni pokřtěni v jedno tělo“, jak potom může existovat pomazané tělo křesťanů a jiné nepomazané tělo Jiných ovcí?

To je další příklad toho, co Russell říkal. Chceme-li zůstat v nějakém náboženství, musíme se vzdát toho, co učí Bible, a podřídit se výkladům lidí. Ale už nás neřídí parta lidí, kteří tvrdí, že duch působí jen skrze ně. Místo toho duch působí skrze nás všechny. Pokud se v Ježíšově jménu shromáždí jen dva nebo tři, je tam on a duch vede těchto několik lidí.⁴⁶⁰ A pokud je jich mnoho, pak tentýž duch je vede, sjednocuje a udržuje je věrně ve směru, který nám všem určil Bůh.

To má za následek ten nejvznešenější stav, jaký si pro nás lze představit, protože, jak uzavírá Pavel, „všechno vám patří“. Pro Svědky, kteří byli vychováni k tomu, aby se považovali za druhořadou, podřízenou třídu křesťanů – jen za jednu z Jiných ovcí -, je obtížné tento koncept přijmout.

Zastávat nyní názor, že naděje, která se nám otevírá, spočívá v tom, že budeme sloužit s Kristem jako králové a kněží a spolu s ním zdědíme Boží království – no, to je pořádně silná káva, že? Právě tuto naději Vedoucí sbor svědkům Jehovovým po celá desetiletí upíral. Ať nám ji už nikdy znovu žádný člověk ani parta lidí nevezme!

Ježíš vysvětluje rozdíl mezi náboženstvím a uctíváním

Při jedné příležitosti seděl Ježíš sám u studny, když přišla Samaritánka načerpat vodu. Dal se s ní do řeči, což Židé se Samaritány nikdy nedělali, protože se obě skupiny navzájem nenáviděly. V průběhu rozhovoru žena poznává, že to není obyčejný člověk. Jan 4:19, 20 zaznamenal, jak žena říká: „Pane, uvědomuji si, že jsi prorok. Naši praotcové uctívali na této hoře; ale vy říkáte, že v Jeruzalémě je místo, kde se má uctívat.“

Proč by od uznání, že je prorok, přecházela rovnou k naznačenému dotazu ohledně uctívání? Její lid tvrdil, že uctívání se musí vykonávat na hoře Gerizim, která pro ně byla posvátná, ale Židé tvrdili, že pro Boha je přijatelné pouze uctívání v jeruzalémském chrámu. Zjevně chtěla uctívat Boha přijatelným způsobem, ale byla zmatená, jak to má dělat.

Pro všechny lidi té doby bylo uctívání platné pouze tehdy, pokud bylo spojena s nějakým geografickým místem. Pro Žida byl tímto místem svatý chrám v Jeruzalémě, pro Samaritána svatá hora.

Na tom se mnoho nezměnilo. Dnes se pro katolíky uctívání koná v budově, ve vyzdobeném kostele; pro Židy je to jejich místní synagoga; pro svědky Jehovovy jejich sál Království. Nebo můžeme geografii rozšířit obrazně: pro katolíky je to Katolická církev se svými rituály; pro židy rabínský judaismus se svými tradicemi; pro svědky Jehovovy je to Organizace se svými praktikami.

Jak Ježíš odpověděl na ženinu implicitní otázku? Jeho odpověď byla revoluční!

„Věř mi, ženo: Přichází hodina, kdy nebudete uctívat Otce ani na této hoře, ani v Jeruzalémě. Uctíváte, co neznáte; my uctíváme, co známe, protože záchrana pochází ze Židů. Přichází však hodina, a je již nyní, kdy praví ctitelé budou uctívat Otce duchem a pravdou, neboť Otec skutečně hledá takové lidi, aby ho uctívali. Bůh je Duch a ti, kdo ho uctívají, musí uctívat duchem a pravdou.“ (Jan 4:21-24)

Ježíš odděluje uctívání od zeměpisné polohy, a tím i od konkrétní náboženské značky. Bůh už nehledá lidi, kteří patří k nějaké Organizaci nebo nějaké značkové denominaci náboženského vyznání. Podle našeho Pána potřebujeme k uctívání nebeského Otce pouze dvě věci: Jednou z nich je svatý duch a druhou je pravda. Tyto dvě věci jsou vzájemně propojeny, protože nemůžete získat svatého ducha, pokud upřímně nehledáte pravdu, a nemůžete pochopit pravdu, pokud ve vás svatý duch nepřebývá.⁴⁶¹

Jinými slovy Ježíš říká, že ritualizované uctívání – tj. náboženství – již není prostředkem k uctívání Boha. Je to tak, jak říká Hebrejcům 7:19: „Zákon totiž neučinil nic dokonalým, ale způsobil, že byla nadto uvedena lepší naděje, jejímž prostřednictvím se přibližujeme k Bohu.“

Uctívání izraelského národa bylo pouze prostředkem, kterým Jehova přiváděl věřící ke správnému pochopení jejich vztahu k němu jako jeho děti. Uctívání Boha není o rituálech, pravidlech nebo skutcích. Když Jehova stvořil Adama a Evu, byli to jeho děti. Do jejich vztahu s ním nezavedl nic rituálního.

Slovo „uctívání“ je dnes velmi zneužíváno, nesprávně používáno a nesprávně chápáno. V řečtině se řekne proskuneó a znamená v absolutním smyslu – tedy ve vztahu k Bohu – úplnou podřízenost. Uctívání není o rituálu. Jde o poslušnost; ne o poslušnost ustrašeného poddaného před tyranským králem, ale spíše o dobrovolnou poslušnost, kterou milovaný syn nebo dcera dobrovolně dává milujícímu Otci.

Když Jehova vyvedl Židy z Egypta, nebyli dostatečně duchovně vyspělí, aby tuto pravdu pochopili. Mojžíšův zákon jim dal základ, který je nakonec jako vychovatel dovedl k cestě, pravdě a životu v Kristu.⁴⁶²

Bratři, protože tedy máme smělost, pokud jde o vstupní cestu do svatého místa prostřednictvím Ježíšovy krve, kterou pro nás zasvětil jako novou a živou cestu skrze oponu, totiž své tělo, a protože máme velkého kněze nad Božím domem, přibližujme se s pravým srdcem v plné jistotě víry [ne skutky zákona], když máme své srdce očištěno pokropením od ničemného svědomí a své tělo vykoupáno čistou vodou. (Hebrejcům 10:19-22)

Ježíš říkal Samaritánce a jejím prostřednictvím i nám všem, že přináší něco nového: Bůh nyní hledá jen ty, kteří jsou ochotni vymanit se z takového rituálního uctívání, protože hledají jeho ducha a jeho pravdu skrze víru v Ježíše Krista. Tito opravdoví ctitelé se osvobozovali od náboženství, které je svazovalo s náboženskými vůdci a činilo je poslušnými lidí. To bylo to, co Ježíš slíbil, když řekl:

Jestliže zůstanete v mém slovu, jste skutečně moji učedníci a poznáte pravdu a pravda vás osvobodí. (Jan 8:31, 32)

Nemůžeme přece zůstat v „jeho slově“, když musíme poslouchat církevní představitele, nebo ano? Připojení se k nějakému náboženství nebo uctívání v kostele či v sále Království nepředává svatého ducha ani pravdu. Právě naopak.

Těžko si vzpomenu na cokoliv, s čím za svých 25 let vlády přišel J. F. Rutherford a s čím bych mohl souhlasit, s výjimkou tohoto jeho vyjádření: „Náboženství je léčka a podvod.“

Proč je náboženství léčka a podvod?

Pro mnohé bude stále obtížné zbavit se silně zakořeněných konceptů, jako že, náboženství je způsob uctívání Boha. Svědkové Jehovovi se učí, že všechna ostatní náboženství jsou falešná, zatímco to jejich je jediné pravé. Napříč touto knihou jsem poskytl mnoho důkazů, že tomu tak není. Měl Rutherford pravdu? Jsou všechna náboženství léčkou a podvodem? Co přesně je ten podvod [z angl. ‚racket‘]?

Jedna z definic – ta, kterou měl na mysli Rutherford – zní takto: „Podvod nebo švindl; nezákonný plán za účelem zisku.“ Z toho pak vychází pojem „vydírání“ [z angl. ‚racketeering‘], což je „jakýkoli čin nebo hrozba zahrnující vraždu, únos, hazardní hru, žhářství, loupež, úplatkářství, vydírání s cílem oloupit nebo okrást oběť“.

Katolická církev vymáhala peníze od farníků tím, že jim vyhrožovala očistcem nebo pekelným ohněm, pokud nebudou poslouchat církevní představitele. Televizní evangelisté bohatnou na slibech (uplácení) prosperity od Boha, pokud jim diváci pošlou peníze.

Jak ironické by bylo, kdyby se Rutherfordovo odsouzení vztahovalo právě na náboženství, které v roce 1931 sám založil!

Abychom zjistili, zda je to aplikovatelné, musíme se vrátit na začátek. Začneme tím, že C. T. Russell založil nakladatelství, které mělo hlásat dobrou zprávu a zvěstovat Kristovu přítomnost. Dnes už víme, že to pojal špatně, ale jedno můžeme říci v jeho prospěch: nezaložil náboženství [církev]. Existovalo mnoho nezávislých sborů a skupin Badatelů Bible, kteří odebírali jeho spisy, ale nebyli řízeni centrální autoritou. V té době neexistovala žádná církevní hierarchie, která by řídila všechny skupiny Badatelů Bible. Tu v roce 1931 ustanovil Rutherford tím, že dal malému počtu skupin Badatelů Bible, které byly stále přidruženy ke společnosti Strážná věž, samostatný název. Tehdy totiž nové křesťanské náboženství skutečně začíná, když se označí svou značkou a logem jako odlišné od ostatních křesťanů. Ale i tak trvá nějakou dobu, než se hniloba usadí, jak už to tak bývá. (Rutherfordovo odsouzení náboženství bylo samozřejmě klasickou projekcí. Odsuzoval právě to, co sám vytvářel. Projekce tohoto typu je kouzelnický trik s lehkou rukou, který má přimět člověka, aby se díval jinam, a ne na člověka, který dělá totéž, co kritizuje u druhých.)

Podílí se Organizace svědků Jehovových na vydírání?

Když jsem jako dítě žil v Hamiltonu v Ontariu, místní sbor postavil svůj první sál Království. Do té doby jsme pořádali shromáždění v sále Legie, který jsme si pronajímali. Nový sál byl ve vlastnictví místního sboru. Když jsem kázal v katolické Kolumbii, chlubil jsem se na svých biblických studiích, že Svědkům nejde o peníze; že naše sály Království jsou skromné a vlastní je místní sbor, nikoli ústředí v Brooklynu.

To platilo i v roce 2008, kdy jsme postavili nový sál Království v Allistonu za více než milion kanadských dolarů. Byl jsem jedním ze tří správců na smlouvě, kde byl jako vlastník uveden Allistonský sbor svědků Jehovových.

To se o šest let později změnilo. Všem sborům byl rozeslán dopis, datovaný 29. března 2014, s nevinným předmětem: „Re: Úprava financování celosvětové výstavby sálu Království a sjezdových hal“.

První strana měla být přečtena sborům a slibovala, že nyní platí nová úprava, která ruší všechny půjčky na sály Království a sjezdové haly. Na první pohled to zní báječně, že?

V dopise se uvádělo, že „sbory budou nyní žádány o sdružování svých prostředků po celém světě na podporu výstavby teokratických zařízení“, a slibovalo se, že „všechny sbory budou mít příležitost podporovat celosvětovou výstavbu sálů Království a sjezdových hal tím, že se rozhodnou přispívat měsíčně z prostředků sborů“.⁴⁶³

To zní také hezky, že?

V Allistonu jsme ještě dlužili několik set tisíc, než bychom splatili svůj dluh, což se nám dařilo tempem asi 1 839 dolarů měsíčně. Takže teď bychom se zbavili těchto tíživých měsíčních nákladů.

Zrušili všechny dluhy a žádali (nikoliv vyžadovali), aby sbory sdružily své zdroje, a nabízeli sborům příležitost věnovat měsíční příspěvek. Když jste o něco požádán, nemusíte s tím souhlasit, že ne? Když je vám dána příležitost přispět finančními prostředky, nemusíte této příležitosti využít, že? Pouze v případě, že by byla použita nějaká forma nátlaku, mohly by být takové žádosti a příležitosti považovány za vydírání – jako když pár zločinců přijde do pizzerie a nabídne majiteli příležitost přispět měsíčním darem, aby byl chráněn před poškozením svého podniku.

Dopis měl tři stránky, které se nesměly sborovým zvěstovatelům číst. Na druhé straně bylo starším sděleno:

Starší, ve sborech které v současné době splácejí půjčku, pravděpodobně navrhnou usnesení, které by přinejmenším odpovídalo současné měsíční splátce půjčky… [kurzíva v původním dopise, tučné písmo moje]⁴⁶⁴

A tak starší ve sboru v Allistonu (tehdy jsem již nesloužil jako starší), poslušně přečetli usnesení na 1 800 dolarů měsíčně. Pro allistonské zvěstovatele se tedy vlastně nic nezměnilo. Stále museli vybrat stejnou částkou jako dříve, ale s jednou významnou výjimkou: Každý dluh bude nakonec jednou splacen, a tak se finanční zátěž sboru sníží. Pravidelný měsíční „dobrovolný“ příspěvek však už nikdy nezmizí.

Je třeba poznamenat, že od sborů, kteří neměli žádný dluh, se také očekával závazek pravidelného měsíčního daru (nebo zástavy):

Starší ve sborech bez půjčky… by měli provést důvěrný průzkum mezi všemi zvěstovateli, aby určili výši částky pro nové usnesení.⁴⁶⁵

Všimněte si, jak se žádost na straně 1 změnila v direktivní pokyn pro starší na straně 2.

Další odstavec nařizuje, aby „starší každoročně“ v květnu toto usnesení přezkoumali.

Strana 4 dopisu nařizuje starším, aby jakékoli přebytečné finanční prostředky, které má sbor k dispozici na budoucí rekonstrukce nebo výstavbu, předalo pobočce.

Rutherford měl pravdu!

Chvíli to trvalo, ale pravá podstata tohoto plánu se s přibývajícími měsíci ukázala. Počínaje epizodou JW Broadcasting z května 2015 uvidíme Stephena Letta, který hovoří o výhodách nového uspořádání a tvrdí, že peníze jsou potřebné pro mnoho tisíc teokratických stavebních projektů. Organizace, zdá se, rostla mílovými kroky.

Uvedl následující udivující tvrzení:

Například všechny sbory, které měly splatit půjčku na sál Království nebo sjezdovou halu, byly informovány, že jejich dluhy byly zrušeny. Když se nad tím zamyslíte, je to úžasné, že? Všechny jejich dluhy byly zrušeny. Dovedete si představit, že by banka oznámila majitelům domů, že všechny jejich půjčky byly zrušeny a že mají pouze poslat do banky to, co si mohou dovolit? Něco takového se může stát jen v Jehovově Organizaci.⁴⁶⁶

To zní sice velmi chvályhodně, ale neřekl nám celý příběh, který vyšel najevo až někdy později.⁴⁶⁷

Vidíte, že to, co Lett řekl o tom, že by žádná banka neudělala to, co udělala Organizace, není pravda! Kdyby banka držela hypotéky na nemovitosti v hodnotě miliard dolarů, pak by nikdy všechny tyto úvěry nezrušila, pokud by tím nemohla vydělat ještě více peněz. K tomu by potřebovala dvě věci: Potřebovala by mít moc kontrolovat lidi, kteří tyto nemovitosti provozují, a potřebovala by, aby vlastnické právo ke všem těmto nemovitostem přešlo na banku. A teď si představte, že můžeme jít ještě dál. Představte si, že banka může získat do vlastnictví také všechny nemovitosti, na které kdy dala hypotéku, i když tyto hypotéky byly splaceny před lety nebo desetiletími. Koupili byste si dům, kdybyste se dozvěděli, že banka může kdykoli převzít vlastnictví vašeho domu, a to i dlouho poté, co jste hypotéku splatili, a že může váš dům kdykoli prodat bez vašeho předchozího souhlasu?

Taková je situace v případě nového způsobu financování Organizace. To je to, co Lett tak hrdě oznamuje.

Jak už jsem řekl, před tímto uspořádáním sbory vlastnili svůj sál.

Když jsme v roce 2008 postavili halu v Allistonu, prodali jsme náš starý sál za více než půl milionu dolarů a prostředky šly na účet našeho sboru. Tyto prostředky jsme použili na koupi pozemku a na zálohu na hypotéku, kterou nám poskytla odbočka. To vše se změnilo. Sbory se již nemohou rozhodnout, zda sál prodají, ale pokud se sál prodává, činí tak přímo výbor řízený odbočkou. V takovém případě se finanční prostředky nevracejí místním zvěstovatelům, kteří postavili a financovali vlastní sál, ale jdou přímo místní odbočce Společnosti.

Organizace si nyní prostřednictvím svých různých právních subjektů nárokuje vlastnictví všech sálů Království a sjezdových hal a zřídila po celém světě výbory, které vyhodnocují, které sály Království nebo sjezdové haly jsou nedostatečně využívány. Sbory, které si užívaly pohodlí místního sálu – sálu, který si postavily vlastníma rukama a financovaly z vlastních peněz – byly šokovány, když se dozvěděly, že bez jediného upozornění byl jejich sál prodán a ony nyní musí cestovat na svá shromáždění z velké dálky. Když se sály takto prodají, peníze zmizí v pokladnách Organizace.

Služební výbor, který se skládá z koordinátora, tajemníka a dozorce služby, tvoří správce každého sálu Království. Co se stane, když se tito místní starší – tito zákonní správci – ohradí proti myšlence, že by jejich sál byl prodán? Pokud by se některý z nich vzepřel „vedení“ Organizace, je krajský dozorce oprávněn takového staršího odvolat a do jeho dozorčího úřadu dosadit jiného, poddajnějšího staršího. Tím je garantováno plné dodržování pokynů.

Totéž platí pro přebytečné sborové prostředky. Vím o jednom místním sboru, který měl ve fondu přes 80 000 dolarů na opravu parkoviště. Starší odmítli peníze poslat pobočce. Během několika návštěv krajského dozorce byli nakonec „přesvědčeni“, aby tak učinili, pokud chtějí zůstat staršími. Pokud by to odmítli, byli by samozřejmě odvoláni a na jejich místa by byli povýšeni jiní – ti, kteří by „dostali rozum“.

Jenže již se nespokojili s tím, aby místní sbory určovaly, co jsou „přebytečné prostředky“, a dopisem pro sborové starší z 15. července 2022 nyní nařídili všem sborům, aby zrušily své bankovní účty a převedly všechny peníze do místní odbočky. Tedy, od 1. září 2022 každý cent přispívaný na místní úrovni putuje přímo na bankovní účet Společnosti a místní odbočka převezme za každý místní sbor placení služeb.

To vše se děje pod rouškou náboženství. A světské úřady se žalostně zdráhají zasahovat do náboženství. Přesto tu máte spiknutí, jehož cílem je zmocnit se majetku v hodnotě miliard dolarů a utéct s milionovými finančními rezervami. Pokud se místní lidé ohradí, jsou vyměněni. Pokud sboroví zvěstovatelé protestují proti prodeji svého sálu, sbor je rozpuštěn a místní zvěstovatelé jsou přerozděleni do různých sousedních sborů. A to vše samozřejmě podporují tvrzením, že jejich autorita pochází od Boha Jehovy. Mluvíme tu o zastrašovací taktice!

Pokud se někdo postaví na odpor – pokud někdo promluví – bude označen za rozdělujícího odpadlíka a bude nařízeno, aby se mu vyhýbali všichni členové jeho rodiny a jeho přátelé.

Může dnes někdo skutečně tvrdit, že Rutherford se přesně nestrefil, když prohlásil, že „náboženství je léčka a podvod“?

Učíme se uctívat bez náboženství

Bylo již dávno řečeno, že pokoušet se stále znovu a znovu o totéž a očekávat jiný výsledek je definicí šílenství.

Vzhledem k tomu, že směřování jakéhokoli náboženství nebo náboženské značky je od počátku věků stejný, nechceme do této pasti znovu spadnout.

Pro takovou svobodu nás Kristus osvobodil. Stůjte proto pevně a nedejte se opět zapřáhnout do jha otroctví. (Galaťanům 5:1)

Dříve jsem se domníval, že náboženství a uctívání jsou synonyma. Teď už si to nemyslím. Říkáme „organizované náboženství“, jako kdyby existoval ještě nějaký jiný druh. Podle definice je náboženství organizovaná bohoslužba – zotročení lidí. Náboženství nikdy není pouhým uctíváním Boha, ale vždycky skončí jako uctívání lidí, protože nakonec musíte uctívat podle pravidel, učení a výkladu lidí tvořících vedení náboženství.

Zeptej se průměrného svědka Jehovova, co by poslechl, kdyby měl na výběr mezi biblickým příkazem a nějakým pokynem od Vedoucího sboru vydaným prostřednictvím Strážné věže nebo dopisu odbočky? Rychle tak zjistíte, koho ve skutečnosti uctívají.

Ježíš nás od toho osvobozuje. Není třeba chodit do chrámu. Není třeba chodit na horu. Není třeba chodit do sálu Království. Už nikdy nedovolme, abychom se dostali pod „jho otroctví“.

Uctíváme sice v chrámu, ale chrámem je tělo věřících, tělo Kristovo.

Nevíte, že jste Boží chrám a že ve vás přebývá Boží duch? Jestliže někdo ničí Boží chrám, Bůh zničí jeho, neboť Boží chrám je svatý, a ten [chrám] jste vy. (1. Korinťanům 3:16, 17)

Cožpak nevíte, že tělo vás lidí je chrámem svatého ducha ve vás, kterého máte od Boha? Také nepatříte sami sobě, neboť jste byli vykoupeni za cenu. V každém případě oslavujte Boha v těle vás lidí. (1. Korinťanům 6:19, 20)

Ve spojení s ním roste celá harmonicky spojená stavba ve svatý chrám pro Jehovu. Ve spojení s ním jste také vy dohromady budováni v místo, které Bůh obývá duchem. (Efezanům 2:21, 22)

Společné setkávání

Nenaznačuji, že společné shromažďování k uctívání Boha se rovná členství v organizovaném náboženství. Co je tedy oním svatým chrámem, o němž Pavel mluví? Na to si můžeme odpovědět, když si přečteme, jak uctíval sbor v prvním století:

Ti, kdo s radostí přijali jeho slova, se dali pokřtít a ten den se k učedníkům přidalo asi 3 000 lidí. A dál pozorně [1] naslouchali vyučování od apoštolů, [2] trávili spolu čas, [3] společně jedli a [4] modlili se. Všech se zmocnila bázeň, protože apoštolové dělali mnoho zázraků a znamení. Všichni, kdo uvěřili, byli spolu a [5] měli všechno společné. Prodávali své pozemky a majetek a rozdělovali peníze mezi všechny podle toho, co kdo potřeboval. Každý den se jednotně scházeli v chrámu, [6] navštěvovali se, společně jedli a dělili se o jídlo s velkou radostí a upřímným srdcem. [7] Chválili Boha a získávali přízeň všech lidí. A Jehova k nim denně přidával další, kdo byli zachraňováni. (Skutky 2:41-47)

Dokážete si představit, jak odlišné by bylo naše uctívání jako svědků Jehovových, kdybychom se řídili tímto vzorem? Nejblíže jsme k němu měli při shromáždění studia knihy, ale to Vedoucí sbor před několika lety zrušil. Představte si, že bychom se jednou týdně scházeli u jídla. To by se setkání zmenšila a byla by početnější, opět jako kdysi bylo uspořádání Studia knihy.

Představte si, že bychom se scházeli v malých skupinkách po 15 nebo 20 lidech, společně [1] četli křesťanská Písma a volně komentovali, jak čtení rozumíme, [2] společně se scházeli, [3] společně jedli a [4] společně se modlili.

Nebudu mluvit za jiná náboženství, ale jako svědkové Jehovovi jsme nikdy nechodili do sálu Království, abychom společně jedli, nikdy jsme se nesdružovali, kromě několika minut před a po, nestudovali jsme Bibli, ale studovali jsme publikace Vedoucího sboru, a nemodlili jsme se společně. Jeden člověk se formálně pomodlil, aby zahájil shromáždění, a druhý, aby ho ukončil, ale nikdy jste neslyšeli, že by se veřejně modlili různí lidé. Ženy se vlastně nesměly modlit, přestože to apoštol Pavel zjevuje v 1. Korinťanům 11:5, 13.

Pokud jde o to, že [5] sdílejí všechno společně, tak to je výsměch. Ale v prvním století neměli formální shromáždění a neměli dedikované sály, ale [6] se scházeli v různých domech. Když prozkoumáte různé Pavlovy dopisy a dopisy dalších biblických autorů z prvního století, zjistíte, že byly často adresovány sborům, které se scházely v domě nějakého křesťana v okolí. Shromáždění byla časem, kdy se sdílelo jídlo a povzbuzovalo se. To je smysl napomenutí, které Organizace často zneužívá k prosazování svých pěti formalizovaných a strukturovaných týdenních shromáždění:

A dbejme jedni o druhé, abychom se podněcovali k lásce a znamenitým skutkům, a neopouštějme své shromažďování, jak někteří mají ve zvyku, ale povzbuzujme jeden druhého, a to tím více, když vidíte, že se ten den blíží. (Hebrejcům 10:24, 25)

Pisatel dopisu Hebrejcům neměl na mysli zodpovídání předformátovaných otázek a připravených odpovědí v třicetivteřinových zvukových štěknutí na studiu Strážné věže, když nám říkal, abychom se „podněcovali k lásce a dobrým skutkům“ a abychom se navzájem povzbuzovali.

Pokud jde o [7], nemůžeme chválit Boha, když se naše shromáždění zaměřují na poslušnost lidských příkazů. Pokud znáte shromáždění a uctívání svědků Jehovových, pak tyto dva úryvky z Písma mluví samy za sebe:

Jestliže se někomu zdá, že zachovává vnější způsob uctívání, a přece nedrží svůj jazyk na uzdě, ale dále klame své vlastní srdce, jeho způsob uctívání je nicotný. Způsob uctívání, který je čistý a neposkvrněný ze stanoviska našeho Boha a Otce, je takový: Starat se o sirotky a vdovy v jejich soužení a zachovávat se bez poskvrny od světa. (Jakub 1:26, 27)

Tento lid mě ctí svými rty, ale jejich srdce je ode mne daleko vzdáleno. Je marné, že mě stále uctívají, protože vyučují lidské příkazy jako nauky. (Matouš 15:8, 9)

Chůze po vodě

Dokážete si představit, jak těžké muselo být pro ty tisíce židovských konvertitů vzdát se své formy uctívání kvůli nové víře v Mesiáše? Chrám v Jeruzalémě byl obdivuhodnou stavbou starověkého světa. Mohutná a impozantní stavba. Ježíšovi vlastní učedníci upozorňovali na velkolepost této stavby:

Když vycházel z chrámu, jeden z jeho učedníků mu řekl: „Učiteli, podívej se, jaké jsou to kameny a jaké budovy!“ (Marek 13:1)

Později, když někteří mluvili o chrámu, jak je ozdoben znamenitými kameny a zasvěcenými věcmi, (Lukáš 21:5)

Ježíš právě toho dne zrovna předpověděl zničení chrámu a města Jeruzaléma a nyní jim v reakci na jejich poznámky řekl:

„Vidíš ty velké budovy? Rozhodně zde nezůstane kámen na kameni, aniž bude svržen.“ (Marek 13:2)

Neměli se nechat zmást iluzí stálosti, kterou měly takové stavby vyvolávat. V tradici je útěcha, pocit bezpečí, který plyne z uctívání Boha v rámci dobře zavedené náboženské struktury, ale je to falešné bezpečí. Necelých čtyřicet let poté, co učedníci obdivovali chrám, ležel v troskách, přesně jak Ježíš prorokoval.

V tom všem je pro nás poselství. Když jsem si poprvé uvědomil, že jsem neuctíval Otce v duchu a pravdě, ale že jsem celý život nevědomky hlásal lži, uvědomil jsem si, že musím udělat změnu, ale neviděl jsem, kam jinam se vydat. Dlouholetou praxí jsem byl podmíněn k tomu, že jsem ztotožňoval příslušnost k nějakému náboženství jako prostředek k záchraně.⁴⁶⁸ Ještě jsem nepochopil plný význam Ježíšových slov Samaritánce.

Použiji-li analogii, vnímal jsem všechna ostatní náboženství jako lodě naložené cestujícími. Všechny tyto lodě byly různé velikosti a rychlosti, ale měly jedno společné: všechny pluly k vodopádu. Všechny byly odsouzeny k záhubě. Všechny byly součástí velkého Babylonu a jejich konec byl jistý. Moje loď však plula do ráje a já byl na ní. Když jsem zjistil, že „ta dobrá loď jw.org“ také míří k vodopádu, měl jsem velké dilema. Neexistovala žádná jiná loď, na kterou bych mohl naskočit a zachránit se. Všechny lodě mířily stejným směrem, do záhuby. Očekávalo se ode mě, že skočím přes palubu a budu k ní plavat?

Pak jsem si vzpomněl na onu pozoruhodnou událost, kdy Ježíš přišel k učedníkům kráčející po vodě. Uvědomil jsem si, že nepotřebuji záchranný člun ani jinou loď, abych se dostal do ráje. Stačí mi víra v Ježíše Krista.

S touto vírou můžeme chodit po vodě. Nepotřebujeme žádnou Organizaci. Ale i když díky víře můžeme obrazně řečeno „chodit po vodě“, stále potřebujeme vědět, kam jít.

Pouhá víra v Ježíše tedy nestačí. Musíme pochopit Boží lásku a naučit se uctívat v duchu i pravdě. To bude předmětem závěrečné kapitoly.

Ale vy milovaní, tím, že se budujete na své nejsvětější víře a modlíte se se svatým duchem, zachovávejte se v Boží lásce, zatímco čekáte na milosrdenství našeho Pána Ježíše Krista s vyhlídkou na věčný život. (Juda 20, 21)

17

„Kam mám jít odtud dál?“ Cesta vpřed

„…Je čas, abyste se probudili ze spánku, protože teď je naše záchrana blíž než v době, kdy jsme uvěřili.“ (Římanům 13:11 PNS 2013)

Nebudu to nijak přislazovat. Cesta z temnoty ke světlu není snadná. Jen málo věcí, které mají skutečnou hodnotu, je snadných. Až začnete hledat pravdu, mějte na paměti, že Ježíš k vám mluví, když říká:

Nebeské království je podobné pokladu schovanému v poli, který nějaký člověk našel a schoval; a z radosti, kterou má, jde a prodá, co má, a koupí to pole.

Nebeské království je dále podobné cestujícímu kupci, který hledá znamenité perly. Když nalezl jednu perlu vysoké hodnoty, odešel a okamžitě prodal všechno, co měl, a koupil ji. (Matouš 13:44-46)

Jakou cenu má pro vás Boží království? Čeho byste byli ochotni se vzdát, abyste ho dosáhli?

Pokud patříš ke svědkům Jehovovým, jistě víš, že už jen vlastnictví této knihy ti přinese pronásledování v podobě výčitek ze strany rodiny a přátel a zcela jistě i místních starších.

Možná si vzpomínáte, že jsme dříve v této knize probírali význam slova „pronásledování“ (diṓkō v řečtině), které znamená „lovit, jako lovec uštve svou kořist“. Pokud jsi svědek Jehovův a nyní jsi se rozhodl, že jsi ochotný se vzdát všeho pro odměnu v podobě věčného života a služby s Ježíšem v Božím království, pak budeš loven (pronásledován).

Pravděpodobně to začne pomluvami za vašimi zády. Ve společenství Svědků se zvěsti šíří rychlostí blesku a cokoli, co jste řekli, bude brzy divoce překrouceno.

Starší si tě jistě vytáhnou stranou, aby si s tebou promluvili. Budou ti vyhrožovat vyloučením, což znamená, že se tě budou vyhýbat všichni tvoji bývalí svědkovští přátelé a dokonce i blízcí členové rodiny, kteří jsou Svědky. Ježíš to předvídal, když nás varoval před důsledky uctívání Boha v duchu a pravdě:

Vpravdě vám říkám: Nikdo neopustil dům ani bratry ani sestry ani matku ani otce ani děti ani pole kvůli mně a kvůli dobré zprávě, aby nyní, v tomto časovém období nedostal stonásobně domů a bratrů a sester a matek a dětí a polí s pronásledováními, a v budoucím systému věcí věčný život. (Marek 10:29, 30)

To, že by křesťan mohl být odříznut od svého společenství přátel a vyhýbali by se mu i nejbližší členové rodiny jen proto, že uplatňuje své Bohem dané právo na svobodné a nezávislé myšlení, se nezasvěceným musí zdát bizarní, ale je to realita, kterou si všichni Svědkové bolestně uvědomují. Dospěl jsem k poznání, že tato forma ostrakizace – nikoliv kvůli hříchu, ale kvůli potrestání kohokoliv za to, že se postavil vládě Vedoucího sboru – je nejen nebiblická, ale i satanská – když si uvědomíme, že „Satan“ znamená „protivník nebo odpůrce“.

Je to velké riziko, a proto bychom tento krok neměli dělat naslepo.

Když jsem začal studovat na vlastní pěst, mou největší starostí bylo, jak se vyhnout tomu, aby mě někdy někdo znovu oklamal. Možná si myslíte totéž. Víte, že pravda existuje, ale jak ji rozeznat od všech falešných výkladů, které se linou z úst mnoha kostýmovaných postaviček zamořujících náboženskou krajinu svými kněžskými rouchy nebo obleky od Armaniho a zlatými hodinkami Rolex?

Jak jsem si znovu vybudoval víru

Nikdo nestaví dům holýma rukama. K práci potřebujete dobré nástroje, ale musíte vědět, jak tyto nástroje správně používat a kde začít stavět. Když jsem se poprvé vydal na cestu objevování, chvíli mi trvalo, než jsem tyto nástroje našel. Nástroje, o kterých mluvím, nejsou ze dřeva a kovu, ale jsou mnohem odolnější a budou vám sloužit po zbytek života. Pavel nás učí, že naším základem musí být Kristus, a to, jak na tomto základu stavíme, se ukáže prostřednictvím ohně.

Podle Boží nezasloužené laskavosti, která mi byla dána, jsem jako moudrý vedoucí díla položil základ, ale staví na něm někdo jiný. Ale ať každý stále bdí, jak na něm staví. Žádný člověk totiž nemůže položit jiný základ než ten, který je položen, jenž je Ježíš Kristus. A jestliže však někdo staví na ten základ zlato, stříbro, drahokamy, dříví, seno, slámu ze strniště, dílo každého vyjde najevo, neboť den je ukáže, protože bude zjeveno prostřednictvím ohně; a ohněm se prokáže, jakého druhu je dílo každého. Jestliže něčí dílo, které na něm vystavěl, zůstane, obdrží odměnu; jestliže něčí dílo shoří, utrpí ztrátu, ale sám bude zachráněn; a přece, jestliže ano, [bude to] jako skrze oheň. (1 Korinťanům 3:10-15)

Protože jsem jako svědek Jehovův stavěl svou víru na mixu biblické pravdy a dogmat Strážné věže, můj základ byl směsí zlata, stříbra a drahých kamenů v kombinaci se dřevem, senem a strništěm. Když přišel oheň, dílo, které jsem za svůj život vybudoval, shořelo a proměnilo se v popel, ale díky Boží lásce jsem byl zachráněn. Pravdy, které jsem získal během let studia Bible, navzdory zhoubnému vlivu učení Strážné věže, požár přežily a zůstaly.

Musel jsem znovu stavět, ale nyní jsem věděl, jak se vyhnout tomu, abych do svého chápání Boha a své záchrany vnášel další falešná učení – další dřevo, seno a strniště. Ta metoda je jednoduchá: Nepřijímejte žádný lidský výklad jako pravdu. Místo toho se obraťte k Písmu a nechte Bibli, aby mluvila sama za sebe. Dovolte mi uvést příklad.

Několikrát jsem měl příležitost mluvit se svědky Jehovovými, kteří se na mě obrátili v rámci své kazatelské činnosti. Nehádám se s nimi, ale požádám je, aby přečetli Jana 1:12, 13:

Ale všem, kdo ho přijali, dal právo stát se Božími dětmi, protože věřili v jeho jméno. A nenarodili se z lidských rodičů ani z přání těla ani z přání muže, ale z Boha. (Jan 1:12, 13 PNS 2013)

Pak se jich ptám, jak mohou tvrdit, že existují i Jiné ovce, které nedostanou právo stát se Božími dětmi, když tento verš jasně říká, že všichni, kteří přijmou Ježíše a projevují víru v jeho jméno, dostanou oprávnění stát se Božími dětmi.

Řeknou, že si musí udělat nějaký průzkum a domluvit si opětovnou návštěvu, obvykle s jedním ze starších v závěsu. Jednoduše je nechám vyložit jejich chápání, ale neustále jim kladu stejnou otázku: „Kde se to píše?“

Znovu a znovu jsem viděl, jak jsou stále více frustrovaní, protože se při dokazování svého názoru opírají o argumentaci z publikací, ale nedokážou argumentovat pouze z Písma. Nakonec vždy odejdou a už se nikdy nevrátí. Tento vzorec se nikdy nezměnil.

Pokud chcete obnovit svou víru, udělejte si z této otázky svou mantru: Kde se to píše?

Pokud v Bibli najdete něco jasně deklarovaného, porozumění, které není v rozporu se zbytkem Písma, pak jste pravděpodobně na správné cestě. Do každého čtení a zkoumání Bible však vždy vstupujte s myslí oproštěnou od předsudků a předpojatosti (to se snadněji řekne, než udělá) a buďte ostražití, abyste nedovolili svému egu, osobním preferencím a životním zkušenostem ovlivnit vaše chápání jakéhokoli verše.

Osvobození od minulosti

Byli jste vychováni od narození jako svědkové Jehovovi stejně jako já? Pokud ano, bude váš úkol ještě těžší než pro někoho, kdo k tomuto náboženství konvertoval v dospělosti. Dítě bezmezně důvěřuje svým rodičům a přijímá to, co říkají, jako absolutní pravdu. Ještě se nenaučilo kriticky hodnotit nové informace. Jako dospělí jsme k tomu alespoň zpočátku náchylnější. Jakmile však začneme důvěřovat osobě, která nás učí, máme tendenci pozastavit kritické myšlení a prostě přijímat to, co nás učí, jako pravdu.

A tak jsme tu nyní – vy i já – s léty přesvědčení uložených v mozku, která zabarvují naše myšlenkové procesy a schopnost uvažování. Některá z těchto přesvědčení jsou jistě pravdivá, ale jiná jsou falešná. Jak rozlišujeme jedno od druhého? Jak se vyhnout tomu, abychom, jak se říká, nevylili se špinavou vodou z vaničky i dítě?

Uděláme to tak, že si přiznáme, že všechno je na stole. Žádné přesvědčení, které můžeme zastávat, není příliš milované nebo příliš cenné na to, aby zůstalo neprozkoumané. Nemusíme se ničeho bát, když kriticky a pečlivě prověříme všechna svá přesvědčení. Jsme-li upřímní a nezačínáme-li bez jiného cíle než dojít k pravdě, budeme odměněni. To se snadno řekne, ale ne tak snadno udělá, protože některá přesvědčení jsou pohřbena tak hluboko, že si je ani neuvědomujeme.

Poučení z Ježíšových slov k Samaritánce

Základní doktríny jsou podle definice základem našeho systému víry. Jsou sklepením, na němž je postaven náš dům víry. Musíme být ochotni zkoumat vše, bez ohledu na to, jak solidní a dobře založené to podle nás je. Právě o to Ježíš žádal své učedníky a není lepšího příkladu než vyprávění Ježíše u studny se Samaritánkou.

Žena mu řekla: „Pane, uvědomuji si, že jsi prorok. Naši praotcové uctívali na této hoře; ale vy říkáte, že v Jeruzalémě je místo, kde se má uctívat.“ Ježíš jí řekl: „Věř mi, ženo: Přichází hodina, kdy nebudete uctívat Otce ani na této hoře, ani v Jeruzalémě. Uctíváte, co neznáte; my uctíváme, co známe, protože záchrana pochází ze Židů. Přichází však hodina, a je již nyní, kdy praví ctitelé budou uctívat Otce duchem a pravdou, neboť Otec skutečně hledá takové lidi, aby ho uctívali. Bůh je Duch a ti, kdo ho uctívají, musí uctívat duchem a pravdou.“ (Jan 4:19-24)

Šli byste jako svědkové Jehovovi někdy uctívat Boha do katolického kostela? Jistěže ne! Svědkové chodí uctívat Boha Jehovu do sálu Království. A teď si představ, že by k tobě jednoho dne přišel Ježíš a řekl ti, že přišla hodina, kdy lidé nebudou uctívat Boha ani v katolickém kostele, ani v sále království. Jinými slovy, k uctívání Jehovy nepotřebuješ patřit k žádné Organizaci. To, co potřebuješ, je uctívat v duchu a v pravdě.

Jak bys reagoval na to, kdyby ti Ježíš řekl, že nemusíš chodit do sálu Království, protože to v podstatě říkal Samaritánce a svým židovským učedníkům?

Žádné výčitky

Bylo mi kolem šedesáti let, než jsem zjistil, že základní učení Organizace svědků Jehovových je nebiblické. Přesto to, co by se někomu mohlo zdát jako promarněný život, ve mně nikdy nevyvolalo pochybnosti o existenci Boha ani o hodnotě křesťanství. Desítky let, které jsem strávil jako jeden ze svědků Jehovových, nepovažuji za promarněné, protože mě dovedly tam, kde jsem nyní. Pro ateistu se celý život, který se zdá být marným hledáním, rovná naprostému plýtvání, ale my nejsme ateisté, kteří si myslí, že tento život je všechno, co existuje. Pavel řekl Timoteovi, aby se „pevně chopil věčného života.“⁴⁶⁹ Nemůžeš se chopit něčeho, co u tebe ještě není. Věčný život není něco v naší budoucnosti. Je teď. Můžeme se ho chopit teď.

Jestliže jsem prvních šedesát let svého života strávil jako křesťan, i když pomýlený, co s tím? Dokud mě to vedlo ke skutečnému životu, o kterém mluví Pavel, stálo to za každou vteřinu, protože věčný život je nekonečný život. Dovolte mi, abych to ilustroval: Průměrný muž v Kanadě žije 80 let. Představte si koláč, který představuje tuto délku života. Rozkrojte ho na čtyři stejné díly, z nichž každý představuje čtvrtinu této délky života. Ateista, který by se podíval na můj život před mým probuzením do pravdy, by řekl, že tři z těchto krajíců jsem už snědl a zbývá mi jen jeden – 20 let. Ale křesťan jako Boží dítě měří život nekonečným pravítkem. Pokud tento koláč představuje věčný život, jak tenký by byl kousek, který by měřil pouhých 60 let? Žádný nůž není dost ostrý na to, aby ukrojil tak tenký plátek.

Pokud bylo uplynulých 60 let nutných k tomu, abych se probudil k pravé naději na věčný život, pak to byl dobře strávený čas. Nemá pro mě žádný přínos trápit se nad tím, co mohlo být.

Ježíš mu odpověděl: „Nikdo, kdo položil ruku na pluh a ohlíží se zpátky, se nehodí pro Boží království.“ (Lukáš 9:62 NWT 2013)

Ne že jsem to již přijal nebo že jsem již učiněn dokonalým, ale usiluji o to, zda bych mohl také uchopit to, pro co jsem byl také uchopena Kristem Ježíšem. (Filipanům 3:12)

Musel jsem tím vším projít, abych byl tam, kde jsem teď? Stal bych se takovým věřícím, jakým jsem nyní, kdybych neměl základy v Písmu, které jsem získal během let studia Bible u svědků Jehovových? To nemohu s jistotou říci, ale pochybuji o tom.

Vzpomínám si na Saula z Tarsu, který se stal apoštolem Pavlem. Ježíš v něm viděl něco, co nikdo jiný vidět nemohl. Proč Ježíš čekal, až Saul pronásledoval učedníky, a teprve potom se mu zjevil? Bylo to proto, že Saulovo srdce ještě nebylo připravené? Stal by se Saul tak horlivým kazatelem, jak se ukázalo, kdyby se mu Ježíš zjevil dříve, například po ukamenování Štěpána? Byla to vina, kterou Pavel jistě cítil za své strašné pronásledování nevinných křesťanů, co ho alespoň částečně přimělo stát se tak klíčovou postavou ve vývoji křesťanského sboru?⁴⁷⁰ Kdo to může říci? Ježíš to ví.

My můžeme vědět jen to, že náš nebeský Otec zná srdce a každého z nás povolá, když jsme připraveni a schopni na volání odpovědět. A i tehdy může být zapotřebí více podnětů shůry, než odpovíme. Ježíš řekl Saulovi z Tarsu, že se „vzpírá proti bodcům“.⁴⁷¹ Takže tento proces může být docela těžkou zkouškou.

To vše píši proto, že si dovedu představit, že mnozí z vás, kteří čtete tuto knihu, jste přemýšleli o stejných věcech. Je smutné to říci, ale jsem si jist, že většina svědků Jehovových by se zalekla už jen při pohledu na tuto knihu. Vím o jedné sestře – nyní již probuzené – která si v místní knihovně neustále půjčovala knihu Krize Svědomí. Tuto knihu napsal bývalý člen Vedoucího sboru Raymond Franz poté, co opustil Organizaci. Nevypůjčovala si ji znovu a znovu, aby si ji mohla přečíst. Jejím cílem bylo jednoduše udržet knihu mimo dosah ostatních, aby se jí „neotrávili“.

Její mentalita je mezi Svědky běžná, protože byli k takovému myšlení vytrénováni. Není to logické ani biblické. Je to výsledek otupující indoktrinace. Pokud existuje nějaký duchovní jed, pak ho lze nalézt v indoktrinaci, která potlačuje nezávislé a kritické myšlení.

Lži jsou duchovním jedem, ale protijedem na jed lži je tvrdá, chladná pravda. Vidíme to na životě Ježíše, který se nebál mluvit s Ďáblem, největším odpadlíkem všech dob. A proč ne? Protože měl na své straně pravdu, a tak mohl nad Ďáblem zvítězit.⁴⁷² Jako jeho učedníci ho napodobujeme v přemáhání Ďábla, otce lži.

Píši vám, mladí muži, protože jste silní a Boží slovo ve vás zůstává a zvítězili jste nad tím ničemným. (1. Jana 2:14b)

Pocházíte z Boha, děťátka, a zvítězili jste nad těmi lidmi, protože ten, kdo je ve spojení s vámi, je větší než ten, kdo je ve spojení se světem. Pocházejí ze světa; a proto mluví to, co pochází ze světa, a svět jim naslouchá. Pocházíme z Boha. Kdo poznává Boha, naslouchá nám; kdo nepochází z Boha, nenaslouchá nám. Tak si všímáme inspirovaného výroku pravdy a inspirovaného výroku omylu. (1. Jana 4:4-6)

Pokud „pocházíme z Boha“, pak nasloucháme pravdě. Ve skutečnosti po pravdě toužíme. Když vám někdo řekne, abyste druhému ani nenaslouchali, obvykle to znamená, že ten člověk má něco, co před vámi chce utajit.

Proč tolik svědků Jehovových naletí na tak laciný trik? Myslím, že je to tím, že chtějí věřit výmyslům, kterými jsou každý týden krmeni. Bojí se podrobit svou vlastní víru zkoušce, protože se spokojí s falešnou realitou, kterou pro ně upředli jiní. Mám na mysli fikci, kterou jsou Svědkové krmeni a která jim říká, že jsou výjimeční, že jsou Organizací, kterou Bůh vyvolil, aby přežila Armagedon, zatímco zbytek světa shoří. Nechtějí tuto křehkou bublinu iluzí protrhnout pozorným zkoumáním Písma.

To, že jste dočetli až sem, svědčí o tom, že si pravdy ceníte nade vše. Ale to jsme jen lehce poškrábali povrch. Stále je ještě mnoho věcí, které je třeba prozkoumat. Vyžaduje to čas, ale je to čas, který stojí za to investovat.

Bude to také vyžadovat oběti – pro mnohé velmi velké osobní oběti. Ježíš o Království mluvil tak, že ho přirovnal k perle velké hodnoty. Mluvil o člověku, který byl ochoten prodat vše, co vlastnil, aby si tuto jedinou perlu mohl koupit. Vzdali byste se všeho, co je pro vás cenné, abyste mohli vlastnit Boží království? Petr ano.

Pak mu Petr odpověděl a řekl: „Pohleď, všechno jsme opustili a následovali tě; co nás skutečně čeká?“ Ježíš jim řekl: „Vpravdě vám říkám: Při znovustvoření, až se Syn člověka posadí na svůj slavný trůn, vy, kdo jste mě následovali, se také posadíte na dvanáct trůnů a budete soudit dvanáct izraelských kmenů. A každý, kdo opustil domy nebo bratry nebo sestry nebo otce nebo matku nebo děti nebo pozemky kvůli mému jménu, dostane mnohonásobně víc a zdědí věčný život. (Matouš 19:27-29)

Jak jsem již řekl dříve, když jsem si uvědomil, že se Svědkové mýlí ohledně roku 1914, otřáslo to mou vírou, ale ne natolik, abych pochyboval o tom, že jsem stále „v pravdě“. Koneckonců by to nebylo poprvé, kdy se Vedoucí sbor zmýlil v prorockém výkladu. Důležité pro mě bylo přesvědčení, že pouze svědkové Jehovovi chápou skutečnou naději na záchranu, která je slíbena v Písmu. Když mé studium pokročilo a já jsem pochopil, jak moc jsem se v tomto ohledu mýlil, uvědomil jsem si, že abych dosáhl skutečné naděje z dobré zprávy nabízenou v Písmu, musím se osvobodit od všech doktrinálních předsudků implantovaných Strážnou věží, které mě po celý život držely v otroctví lidí.

V této knize jsme se zabývali pouze učením svědků Jehovových, které nějakým způsobem souvisí s dobrou zprávou, kterou hlásají. Mým přáním je pokračovat v psaní nejen proto, abych odhaloval falešné učení, ale také proto, abych pomohl svým bratrům a sestrám tvořícím Kristovo tělo dojít k hlubšímu a plnějšímu pochopení pravdy, která nás osvobozuje.

Prozatím doufám, že informace, o které jsem se dosud podělil, se ukázaly jako přínosné. Informace o mnoha tématech týkajících se nejen svědků Jehovových, ale i jiných náboženských vyznání a také čistě biblických témat najdete na webových stránkách Beroean Pickets (beroeans.net) a také na YouTube kanálu Beroean Pickets (youtube.com/c/BeroeanPickets/videos).

To, co nyní všichni hledáme, je skutečná svoboda. Té nelze dosáhnout z žádného světského zdroje, ať už politického, obchodního nebo náboženského, ale pouze skrze Ježíše Krista, našeho Pána a Prostředníka:

Bratři, upozorňuji vás totiž, že dobrá zpráva, kterou jsem oznamoval jako dobrou zprávu, není něco lidského; vždyť jsem ji nepřijal od člověka ani jsem jí nebyl vyučován, vyjma skrze zjevení od Ježíše Krista. (Galaťanům 1:11, 12)

Jestliže zůstanete v mém slovu, jste skutečně moji učedníci a poznáte pravdu a pravda vás osvobodí. (Jan 8:31, 32)

Kéž vám náš nebeský Otec žehná a vede vás skrze svého Syna a našeho Zachránce, Pána Ježíše.

Váš bratr v Kristu,

Eric Michael Wilson alias Meleti Vivlon

Dodatek A: Můj dopis sboru v Allistonu

19. listopadu 2013

Radě starších
Sbor Alliston

Drazí bratři,

Je tu záležitost, která se mě již nějakou dobu dotýká. Mohl bych mlčet, ale činil bych tak pouze ze strachu. (1. Kor. 16:10) To by bylo zbabělé a nelaskavé. (Zj. 21:8)

Jak víte, pracoval jsem v tomto sboru téměř deset let. Sledoval jsem, jak z dětí vyrůstají dospělí. Viděl jsem, jak bratři mladí v pravdě dozrávají, stávají se služebními pomocníky, a dokonce staršími. Jsou mou rodinou a vás starší jsem považoval za své bratry po boku. Proto cítím morální povinnost napsat.

(1. Jana 4:18) …V lásce není strach, ale dokonalá láska odhazuje strach, protože strach působí zábranu. Vskutku, kdo má strach, nebyl učiněn dokonalým v lásce.

Strach, o němž Jan mluví, není uctivou bázní před Bohem, ale spíše strachem, který ochromuje, který dusí projevy lásky. Láska nás pohne k tomu, abychom chránili maličké. Bude nás pohánět k tomu, abychom dělali to, co je nejlepší pro všechny zúčastněné, jak pro jednotlivce, tak pro kolektiv. Strach z Boha nás přiměje k poslušnosti vůči božskému vedení v jeho slovu. Na druhé straně strach z člověka zmaří všechno dobro, které by mohla láska přinést.

Chci, abyste se na chvíli zamysleli sami nad sebou.

Po mnoho let jsem se chlubil – nestydím se to přiznat – že toto je prostě nejlepší rada starších, s jakou jsem kdy za více než čtyřicet let svého působení ve funkci dozorce sloužil. Nezneužívali jsme moc svého úřadu. Snažili jsme se pouze sloužit, ale nikdy jsme se nesnažili vnucovat své osobní svědomí do života zvěstovatelů. Někdy se nám tento standard nepodařilo dodržet, ale faktem je, že jsme se ho většinou drželi. Měl jsem pocit, že důvodem bylo to, že jsme všichni sami trpěli pod těmi, kteří zneužívali svou moc a troufali si soudit ostatní. Chris by vyprávěl o těžkostech, které zažil v Orangeville. Dan byl emocionálně zraněn tvrdým a necitlivým zacházením, kterému byl se svým synem vystaven ve svém bývalém sboru. Doug byl předchozí radou starších těžce zraněn do té míry, že utekl z Allistonu do Orillie. Pat poznal více zneužití ze strany autorit, než by si on sám nebo já přáli vyprávět. Vím také o některých křivdách, které Bill a John v minulosti utrpěli z rukou údajně dobře smýšlejících vedoucích. Gerry se s takovým špatným zacházením setkal stejně jako Frank. Snad jen Rocco byl ušetřen.

Všichni jsme si prošli svým vlastním soužením a já jsem cítil, že nám to dalo zvláštní empatii pro utrpení druhých. Vytvořilo to mezi námi opravdový pocit kamarádství, spolupráce a přátelství. Asi před dvěma lety se to změnilo. Poslední rok byl obzvlášť těžký. Neshody nás téměř rozdělily.

Nemám pocit, že rozhodnutí o mém odvolání bylo čestné. Na základě toho, co jsem na schůzi pozoroval, jsem však cítil, že jakýkoli pokus o odvolání by byl marný. Cítil jsem se také nesmírně sklíčen nedostatkem podpory ze strany těch, které jsem podpořil v jejich těžké chvíli. To, že jsem mohl být odvolán za to, že jsem se držel biblického principu, který se nachází ve Skutcích 5:29, mě stále udivuje. Prozkoumal jsem, co o tomto verši říkají publikace a Bible, a nenašel jsem nic, co by podporovalo způsob, jakým byl proti mně na onom shromáždění použit.

Když jsem to teď řekl, dál už to neřeším. Události, které vedly k mému odvolání, uvádím pouze proto, abych zdůraznil klíčovou věc: byl jsem odvolán, protože hypoteticky – zopakujme to – protože hypoteticky bych mohl neuposlechnout nějaký budoucí pokyn Vedoucího sboru. Nikdo nemohl poukázat na žádný případ, kdy jsem skutečně neuposlechl pokyn Vedoucího sboru nebo kanadské odbočky, když na to přijde. Všechno to bylo jen hypotetické.

A teď to porovnejte s tím, co se mi stalo v týdnech následujících po tomto setkání. Na pokyn rady starších jsem se musel třikrát zodpovídat z obvinění z odpadlictví. Byla tato obvinění založena na faktech? Důkazech? Svědectví dvou nebo více svědků? Ne! Podle přiznání bratrů, kteří mě vyšetřovali, byla tato obvinění z doslechu. Ta, která byla pravdivá, nebyla vůbec platnými obviněními. Ta, která mohla být platná, se ukázala jako lži a výmysly.

Nezapomeňte, že jsem byl odvolán kvůli hypotetické možnosti neposlušnosti vůči Vedoucímu sboru. A teď to porovnejte s tím, co rada starších skutečně udělala.

Vedoucí sbor nám říká, že k soudnímu jednání jsou zapotřebí dva nebo více svědků.

„Provinění musí potvrdit dva nebo tři očití svědci, ne někdo, kdo opakuje to co slyšel; žádné opatření nelze přijmout, je-li pouze jeden svědek. – 5. Moj. 19:15, Jan 8:17“ (sfl-B 12:40) [Kurzíva moje; tučné písmo jejich]

Všimněte si, že „lidé, kteří opakují tlachy“, neposkytují důvod k jakémukoli jednání.

I když jsou vzneseny závažné otázky, a odpadlictví je nejzávažnější, obviněný má stále právo postavit se tváří v tvář těm, kdo ho obviňují.

„Pokud dotyčný obvinění popírá, starší, kteří danou záležitost prošetřují, by se měli pokusit domluvit schůzku, na které by se sešli společně s obviněným a s tím, kdo ho obvinil“ (sfl-B 12:42)

Vedoucí sbor tak říká. Zde je to, co říká Jehova:

(1. Timoteovi 5:19) …Nepřijímej obžalobu proti staršímu muži, leda podle výpovědi dvou nebo tří svědků.

Bůh vám přikazuje, abyste „nepřipouštěli obvinění proti staršímu muži“ jinak než na základě „důkazů dvou nebo tří svědků“. Bratři, tento příkaz jste neuposlechli. Nebyly žádné důkazy. Ty, které byly, se ukázaly být lživými výmysly, aby ze mě udělaly něco, co nejsem. I když jste to v té době nevěděli, věděli jste, že to všechno jsou jenom pomluvy.

Nikdy mi nebylo dovoleno postavit se svým žalobcům tváří v tvář, ačkoli na to mám podle Písma právo. (Př. 18:17)\ Dokonce jsem ani nesměl vědět, kdo jsou, s výjimkou [jméno zvěstovatele redakčně odstraněno], který byl naštvaný, protože mu bylo slíbeno, že jeho jméno přede mnou zůstane utajeno. Jedno křivé obvinění přišlo z rady starších, ale když jsem se opakovaně ptal, od koho pochází, bylo mi vyslýchajícími řečeno, že si na to nemohou vzpomenout. Závažné obvinění z odpadlictví vznesené proti staršímu muži, a oni si nemohli vzpomenout, kdo ho vznesl???

Bratři, neuposlechli jste pokynů nejen Vedoucího sboru, ale i Boha Jehovy. Proč jste to udělali? Jedno obvinění, které bylo proti mně vzneseno, bylo založeno na tom, že jsem se dopustil podivně odsouzeníhodného činu, když jsem stáhl staré svazky Strážné věže. Někteří členové Sboru mají zjevně problém rozlišit mezi odpadlictvím a naším ‚bohatým duchovním dědictvím‘. Jak jste to vůbec mohli považovat za platné a vytahovat to, abyste zpochybnili mé motivy? Vidíš, jak ‚připuštění obvinění staršího člověka‘ na základě tak hloupého předpokladu podkopává tvou důvěryhodnost a respekt, který náleží tvému úřadu dohledu?

Zdá se, že pouhá zmínka o slově na „O“ vyhazuje rozum z okna. Satan nepotřebuje používat odpadlíky, aby podkopal naši víru a způsobil soužení maličkým. Stačí, abychom z něj měli takový strach, že za něj uděláme jeho práci. Strach zadržuje lásku. Kde není láska, tam není obrana proti tomu zlému.

Čeho se tak bojíte, že by vás to přimělo nerespektovat pokyny Vedoucího sboru a přikázání Jehovy Boha? Možná je to toto: Když promluví někdo, kdo má silnou osobnost nebo nadřízený úřad dozorce, můžeme se bát nesouhlasit a dát přednost tomu, co cítíte jako bezpečný postup, tedy nedělat nic a mlčet. Na rčení, že „mlčení dává souhlas“, je něco pravdy. Pokud se neozvete, když máte pocit, že se děje něco špatného, dáváte k tomu souhlas, a to před Bohem.

„Vše, co zlo potřebuje k tomu, aby se mu dařilo, je, aby dobří lidé nedělali nic.“

Uvažte, že ze všech hříchů, které vedou k druhé smrti, je na prvním místě ve Zjevení 21:8 uvedena zbabělost. Můžeme se oklamat chybným uvažováním, když si myslíme, že potřebujeme mít jednotu jako rada, jednotu mysli. Je pravda, že Bible o tom mluví, ale v jakém kontextu? Ježíš řekl: „…aby byli jedno, jako jsme my jedno.“ Jakou hodnotu může mít, když je celá rada jedné mysli, ale tato mysl není v jednotě s myslí Kristovou? (Jan 17:11; 1. Kor. 2:16) Když vás někdo žádá, abyste se rozhodli pro nějakou akci, nezapomeňte, že Bible říká: „Nesmíte se chopit nepravdivé zprávy… Nesmíte jít za davem za zlými cíli.“ (2. Moj 23:1, 2)

Bratři, jako rada (dav) jste se skutečně chopili nepravdivé zprávy proti mně. Pokud někteří z vás cítili, že to, co se děje, je špatné, ale přesto rozhodnutí rady podpořili, nelze říci, že jste šli za davem pro zlé cíle?

Nezlehčujte to, co jste mi způsobili, ani si nemyslete, že přeháním. Skutečně vám říkám, že soužení, které jsem v důsledku těchto „vyšetřování“ prožil, je nejtěžší zkouškou víry, jaké jsem kdy čelil. To, že jsem to zvládl, není zásluha ani vás – kromě jednoho -, ani krajského dozorce. Nechci vás urazit, ale mluvím pravdu.

Když se nedokážete postavit tomu, kdo se tlačí dopředu, neprojevujete tím lásku ke sboru ani k člověku samotnému. Dovolíte-li bratrovi, aby postupoval odvážně v rozporu s pokyny Vedoucího sboru a Boha, jen mu dodáte odvahu. To povede k novým problémům. Ve skutečnosti se to již stalo, ale rozebírat to zde by znamenalo odhalovat důvěrné záležitosti. Faktem je, že to vlastně ani nepotřebuji dělat, protože vím, že vy, bratři, jste si těchto případů, kdy někteří jednali opovážlivě, vědomi. Otázka zní: Co jste připraveni s tím udělat?

Jste ochranou, kterou Ježíš postavil pro své ovce. Jménem nás všech vás prosím, abyste se postavili pevně a nikdy nemlčeli tváří v tvář špatnému jednání, které přichází pod rouškou „ochrany sboru“. (Jakub 3:1; Matouš 18:6; Zjevení 21:8)

Váš bratr,

Eric Wilson

Dodatek B: Můj dopis ústředí a odpověď

Obrázek 21. Můj dopis zpochybňující výklad Matouše 24:22 Strážnou věží.

Přepis:

28. listopadu 1974

Pro oddělení „Otázky čtenářů“,
Biblická a traktátní společnost Strážná věž,
Brooklyn, New York

Milí bratři:

V čísle Strážné věže z 15. listopadu 1974 je na straně 683 ve sloupci 2 v prvním odstavci uvedeno tvrzení: „protože Jehovovi ‚vyvolení‘ uprchli ze zatraceného města, nemusel prodlužovat dobu tísně a mohl tak ušetřit nějaké „tělo“. Pokud to při použití pravidel logiky převedeme do podmiňovacího způsobu záporného, dostaneme: Kdyby Jehovovi ‚vyvolení‘ neutekli z města odsouzeného k zániku, musel by Jehova prodloužit dobu tísně, a tím by některé ‚tělo‘ nezachránil.“

Nerozumím tomu, jak útěk Jehovových vyvolených umožnil zkrácení dnů – jako by jejich setrvání v Jeruzalémě naopak vyžadovalo prodloužení těchto dnů. Také nerozumím tomu, proč by Jehova zkracoval tyto dny kvůli jeho vyvoleným. Ti byli daleko v horách a těch by se ty dny nedotkly, ať už by byly krátké, nebo dlouhé – ať už by 97 000 lidí zůstalo naživu, nebo by byli všichni Židé ve městě zabiti. Byl bych vám opravdu vděčný za jakoukoli pomoc při objasnění těchto pochybností.

Váš bratr,

Eric Wilson

Obrázek 22. Odpověď ze servisního střediska v brooklynské centrále.

Přepis:

14. prosince 1974

Pan Eric Wilson
Calle 71A č. 19-63
Apartado Aereo 51617
Castellana, Bogota
Kolumbie

Drahý bratře Wilsone:

Obdrželi jsme Váš dopis týkající se aplikace Ježíšových slov v Matouši 24:21, 22.

Do značné míry se musíme řídit tím, jak se věci skutečně odehrály. Když v roce 70 n. l. začalo soužení starověkého Jeruzaléma, křesťanští vyvolení byli mimo město, takže jim nehrozilo nebezpečí. Když soužení začalo, přišlo rychle a tvrdě. Nebylo zdlouhavé po velmi dlouhou dobu. Uvádíte to jako možnou otázku k zamyšlení: Co by se stalo, kdyby židovští křesťané nebyli ve městě, tak zda by soužení nebylo takříkajíc zkráceno. To je však v rozporu s tím, jak se věci skutečně odehrály, a zdá se, že nemá smysl uvažovat o hypotetických případech, které jsou v rozporu se skutečností, a tedy i s proroctvím, neboť to, co Ježíš prorokoval, bylo v souladu s tím, co se stalo.

Zabýváme-li se skutečností, že židovští křesťané již byli venku z města, protože uprchli, když spatřili signál, o němž se Ježíš zmínil, soužení nebylo zkráceno kvůli nim, jako by měli mít nějaký prospěch z toho, že bylo zkráceno. Jeho zkrácení tedy muselo být kvůli vyvoleným, kvůli tomu, že tam nebyli a nebudou přímo postiženi, až Jehova přinese ničivé soužení. S ohledem na skutečný stav věcí, jak se odehrál v roce 70 př. n. l., a na výsledné chápání Matouše 24:21, 22 v prvním století př. n. l. můžeme dojít k závěru, že „velké soužení“ v budoucnu bude zkráceno nikoli kvůli vyvoleným, ale přijde způsobem, který pomazané nijak neomezí, neboť ti již budou takříkajíc mimo oblast nebezpečí.

Připojujeme se k vám a těšíme se na vyústění věcí s vědomím, že porozumění biblickým proroctvím je vždy nejlepší poté, co se předpovězené události odehrají.

Vaši bratři a spoluslužebníci,

Watchtower B & T Society of New York, Inc.

Dodatek C: Věčný život Vnitřní strana obálky knihy

Obrázek 23. Vnitřní strana obálky knihy Věčný život ve svobodě Božích synů.

Přepis:

Věnováno Bohu svobody a vydáno k posílení upřímného očekávání stvoření při čekání na zjevení Božích synů.

Dodatek D: Harfa Boží Obálka a agitační skript

Obrázek 24. Toto je vydání z roku 1921. Ve vydání z roku 1925 byl odstraněn průkazný podtitul.

Přepis:

Harfa Boží – Přesvědčivý důkaz, že miliony nyní žijících lidí nikdy nezemřou

Obrázek 25. Z října 1920 Naší Služby Království, používaný při kázání sem od domu.

Přepis:

„Dobré ráno!

„Víte, že miliony nyní žijících lidí nikdy nezemřou?

„Myslím tím právě to, co říkám – že miliony nyní žijících nikdy nezemřou.

„Ukončené tajemství“, posmrtné dílo pastora Russella, říká, proč tu jsou miliony nyní žijících, kteří nikdy nezemřou; a pokud se udržíte naživu až do roku 1925, máte vynikající šanci být jedním z nich.

„Od roku 1881 se všichni posmívali pastoru Russellovi a Mezinárodnímu sdružení Badatelů Bible, že Bible předpověděla světovou válku v roce 1914; ale válka přišla včas a nyní je poselství jeho posledního díla „miliony nyní žijících nikdy nezemřou“ bráno vážně.

„Je to absolutní fakt, uvedený v každé knize Bible, předpovězený každým biblickým prorokem. Věřím, že budete souhlasit, že toto téma stojí za to, abyste mu věnovali několik večerů na prozkoumání.

„Ukončené tajemství“ si můžete pořídit za 1,00 dolarů.

„Aby si žijící mohli uvědomit skutečnou existenci tohoto období, věnuje se časopis Zlatý věk, který vychází dvakrát týdně, aktuálním událostem, které znamenají nastolení Zlatého věku – věku, kdy přestane smrt.

„Roční předplatné stojí 2,00 USD, nebo lze knihu i časopis získat za 2,75 USD.

„Ukončené tajemství“ říká, proč miliony nyní žijících lidí nikdy nezemřou, a Zlatý věk odhalí veselí a útěchu za temnými a hrozivými mraky – obojí za dvaasedmdesát pět“ (neříkejte dolarů).

Dodatek E: Prohlášení Gerrita Lösche

Obrázek 26. Prohlášení Gerrita Lösche pro stát Kalifornie. Formulář pokračuje na obrázcích 27 a 28.

Obrázek 27.

Obrázek 28.

Přepis:

NEJVYŠŠÍ SOUD STÁTU KALIFORNIE
OKRES SAN DIEGO

...

Prohlášení Gerrita Lösche na podporu návrhu na zrušení usnesení, kterým bylo vyhověno návrhu žalobce na vynucení výpovědi Gerrita Lösche.

...

Já, Gerrit Lösch, prohlašuji následující:

1. Je mi více než 18 let, jsem příčetný a způsobilý učinit toto prohlášení. Jsem osobně obeznámen s věcmi v tomto prohlášení obsaženými a všechny jsou pravdivé a správné.
2. Toto prohlášení poskytuji na podporu návrhu na zrušení usnesení, kterým se vyhovuje „Návrhu žalobce na vynucení výpovědi Gerrita Lösche a podkladového oznámení o provedení výpovědi Gerrita Lösche s předložením požadovaných dokumentů – videozáznamu pro použití při soudním řízení“.
3. Pokud budu vyzván k přednesení svědectví v této občanskoprávní věci, poskytnu informace obsažené v tomto prohlášení.
4. Oznámení o výpovědi mi nebylo doručeno, ale dozvěděl jsem se, že žalobce zrušil původní termín výpovědi poté, co společnost Watchtower vznesla proti oznámení námitku.
5. Nedávno jsem se dozvěděl, že tento soud vydal příkaz, kterým společnosti Watchtower Bible and Tract Society of New York, Inc. (žalovaná jako Doe 1; dále jen „Watchtower“), aby mě předvedla k výpovědi, ale kopie soudního příkazu mi nebyla doručena.
6. Jsem členem církevního Vedoucího sboru svědků Jehovových, neboť jsem byl do této funkce jmenován 1. července 1994. V roce 1986, kdy žalobce tvrdí, že byl zneužit Gonzalem Camposem, jsem nebyl členem Vedoucího sboru.
7. Vedoucí sbor svědků Jehovových je nejvyšší církevní autoritou pro víru svědků Jehovových a vykonává duchovní dohled nad Svědky Jehovovými po celém světě.
8. Nejsem a nikdy jsem nebyl funkcionářem, ředitelem, jednatelem, členem ani zaměstnancem společnosti Strážná věž. Neřídím a nikdy jsem neřídil každodenní činnost Strážné věže. Nejsem odpovědný Strážné věži. Nemám a nikdy jsem neměl žádnou pravomoc jako jednotlivec vytvářet nebo určovat politiku společnosti Strážná věž nebo jakéhokoli jejího oddělení.
9. Strážná věž nemá a nikdy neměla žádnou pravomoc nade mnou.
10. Nemám žádnou osobní znalost jakýchkoli skutečností nebo okolností týkajících se předmětu tohoto případu, protože mj.:
(a) nevedu ani nepracuji a nikdy jsem nevedl ani nepracoval pro právní oddělení Strážné věže ani pro služební oddělení pro oblast USA,
(b) jsem se přestěhoval do Spojených států až v červenci 1990.
(c) Před červencem 1990 jsem žil v Rakousku,
(d) neznám a nikdy jsem se nesetkal se žalobcem Josém Lopezem.
(e) Neznám a nikdy jsem nepoznal Leticii Lopezovou, matku žalobce Josého Lopeze,
(f) neznám a nikdy jsem nepoznal žalovaného Gonzala Campose, který je žalován jako neznámý 3.
11. Jsem obyvatelem státu New York, neboť žiji a pracuji v Brooklynu, kde se nachází světové ústředí svědků Jehovových.

Prohlašuji pod trestem křivé přísahy podle zákonů státu Kalifornie, že výše uvedené údaje jsou pravdivé a správné a že toto prohlášení bylo vyhotoveno dne 4. února 2014.

[Podepsán] Gerrit Lösch

Dodatek F: Kdy byl Satan svržen?

Publikace Společnosti Strážná věž tvrdí, že Zjevení 12:7-12 se naplnilo v roce 1914:

A v nebi vypukla válka: Michael a jeho andělé vedli bitvu s drakem a drak a jeho andělé vedli bitvu, ale nezískal převahu ani již pro ně nebylo nalezeno místo v nebi. Velký drak byl proto svržen, ten prahad, který je nazýván Ďábel a Satan, jenž zavádí na scestí celou obydlenou zemi; byl svržen na zem a jeho andělé byli svrženi s ním. A slyšel jsem silný hlas v nebi, který řekl: „Nyní nastala záchrana a moc a království našeho Boha a autorita jeho Krista, protože byl svržen žalobce našich bratrů, který na ně dnem i nocí žaluje před naším Bohem! A zvítězili nad ním kvůli krvi Beránka a kvůli slovu svého svědectví a nemilovali své duše ani tváří v tvář smrti. Proto se radujte, nebesa a vy, kdo v nich přebýváte! Běda zemi a moři, protože k vám sestoupil Ďábel a má velký hněv, neboť ví, že má krátké časové období.“ (Zjevení 12:7-12)

Jelikož bylo doloženo, že rok 1914 je výmyslem teologie Strážné věže, není důvod se domnívat, že byl v tom roce Satan svržen z nebe. Kdy byl tedy svržen?

I když to Bible neříká, můžeme vyvodit některé závěry z následujících veršů.

Potom se těch sedmdesát vrátilo s radostí a řekli: „Pane, i démoni se nám podřizují, když používáme tvé jméno.“ Řekl jim na to: „Začal jsem spatřovat Satana, jak již spadl z nebe jako blesk. (Lukáš 10:17, 18)

Mluvil náš Pán o událostech, které se odehrají až za dvě tisíciletí v budoucnosti, nebo o něčem, co se stane po jeho smrti a vzkříšení?

Po jeho vzkříšení čteme:

Ano, i Kristus zemřel jednou provždy za hříchy, spravedlivý za nespravedlivé, aby vás vedl k Bohu, on, který byl usmrcen v těle, ale oživen v duchu. V tomto stavu také odešel a kázal duchům ve vězení, kteří byli kdysi neposlušní, když Boží trpělivost čekala v Noemových dnech, zatímco byla stavěna archa, ve které bylo několik lidí, totiž osm duší, bezpečně neseno vodou. (1. Petra 3:18-20)

Jaký význam má tato pasáž? Organizace učí:

Protože vyšel jako vítěz díky věrné vytrvalosti, mohl Boží Syn jako duchovní osoba hlásat poselství soudu „duchům ve vězení.“⁴⁷³

Zde však vyvstává otázka, proč byli tito duchové ve vězení? Bylo to proto, že Ďábel a jeho démoni byli svrženi, jak je předpovězeno ve Zjevení 12:9, a upoutáni na okolí země? Zdá se, že by to odpovídalo.

Jakmile Ježíš zemřel s neporušenou integritou, nebyl už žádný důvod tolerovat Ďábla a jeho démony. Jakékoli jejich obvinění bylo vyvráceno tím, že Ježíš věrně dokončil své poslání. Archanděl Michael mohl jednat a bojovat se Satanem a vyhnat ho z nebe. To se mohlo stát v okamžiku, kdy Ježíš zemřel.

Svědkové by s tím nesouhlasili, protože se učí, že Ježíš je archanděl Michael, ale list Hebrejcům jasně říká, že Ježíš není a nikdy nebyl andělem.

Kterému z andělů například kdy řekl: „Ty jsi můj syn; já, já jsem se dnes stal tvým otcem“? A opět: „Sám se stanu jeho otcem a on sám se stane mým synem“? Když však opět přivádí svého Prvorozeného na obydlenou zemi, říká: „Ať mu vzdají poctu všichni Boží andělé.“ (Hebrejcům 1:5, 6)

Dále, Satan rozdrtí Ježíše v patě, když ho nechá popravit, ale Ježíš rozdrtí Satanovu hlavu, když ho nadobro zničí.⁴⁷⁴ O druhém, menším rozdrcení Satana semenem, z něhož se vyklubal Ježíš, není zmínka. Takové rozdrcení by jistě odpovídalo, kdyby byl Ježíš Michaelem.

Pokud jde o „běda zemi“, měli bychom mít na paměti, že nedlouho po sepsání Janova Zjevení nastalo velké odpadlictví, po němž začala „doba temna“, jedno z nejhorších období lidských dějin.

Je v Písmu ještě něco, co by nám pomohlo určit, kdy byl Satan svržen z nebe? Vezměme si tuto pasáž:

Má duše je nyní znepokojená, a co řeknu? Otče, zachraň mě od této hodiny. A přece, proto jsem přišel k této hodině. Otče, oslav své jméno.“ Vyšel tedy hlas z nebe: „Oslavil jsem [je] a opět [je] oslavím.“ Proto zástup, který stál kolem a slyšel to, začal říkat, že zahřmělo. Jiní začali říkat: „Mluvil k němu anděl.“ Ježíš odpověděl a řekl: „Ten hlas nevyšel kvůli mně, ale kvůli vám. Nyní je souzen tento svět; nyní bude panovník tohoto světa vyvržen. (Jan 12:27-31)

V tomto kontextu je Satan vyhnán. V jakém kontextu? Ježíš má na mysli oslavu, které se mu mělo dostat za to, že věrně dokončil své poslání na zemi a zemřel s neporušenou integritou. To by vedlo k posvěcení Božího jména, které Ďábel hanobil od prvotního hříchu. Nyní by již nebyl důvod takové hanobení tolerovat, takže vládce světa bude vyvržen. To dává v kontextu Ježíšovy smrti a vzkříšení dokonalý smysl. Existuje v dějinách jiná doba, kdy by vyhnání Satana bylo vhodnější?

Opět to nemůžeme říci s jistotou a Jehova nepovažoval za vhodné nám poskytnout časový rozvrh, ale jedno říci můžeme: Nic z toho, co je v Písmu uvedeno, nepodporuje vyhnání Ďábla a jeho démonů o dva tisíce let později, v roce 1914.

Dodatek G: Dědictví měnících se let

Stanovit přesné načasování organizačních úprav roku označujícího začátek posledních dnů a počátek neviditelné přítomnosti Krista může být náročné. Aby publikace Strážné věže nepodkopávaly svou důvěryhodnost, mají tendenci tyto historické skutečnosti před řadovými členy skrývat. Přesto lze z přehledu zveřejněných důkazů mnohé vyčíst.

Ve Strážné věži z 1. listopadu 1922 byla zveřejněna zpráva o Rutherfordově projevu na sjezdu v Cedar Pointu v roce 1922, kde soudce přinesl novou myšlenku, že Ježíš se stal Králem v roce 1914, spíše než podle předchozího názoru Barboura a Russella v roce 1878 (nikoli 1874). Rutherford řekl:

Od roku 1914 se Král slávy chopil své moci a vládne. Očistil rty chrámové třídy a posílá je s poselstvím. Význam poselství o Království nelze přecenit. Je to poselství všech poselství. Je to poselství této hodiny. Je povinností těch, kteří patří Pánu, aby ji hlásali. Nebeské království se přiblížilo, Král vládne, Satanova říše padá, miliony nyní žijících lidí nikdy nezemřou.

Věříte tomu? **Věříte, že Král slávy je přítomen a že je přítomen již od roku 1874? **Věříte, že během této doby konal své dílo sklizně? Věříš, že měl během té doby věrného a moudrého služebníka, skrze něhož řídil své dílo a nasycení domácnosti víry? Věříte, že Pán je nyní ve svém chrámu a soudí národy země? Věříte, že Král slávy zahájil svou vládu?

Vraťte se tedy na pole, synové Boha nejvyššího! Přepásejte se do zbroje! Buďte střízliví, bdělí, aktivní, stateční. Buďte věrnými a pravdivými svědky Páně. Jděte vpřed v boji, dokud každý zbytek Babylonu nezůstane zpustošen. Hlásejte poselství široko daleko. Svět musí poznat, že Jehova je Bůh a že Ježíš Kristus je Král králů a Pán pánů. Toto je den všech dnů. Hle, Král vládne! Vy jste jeho reklamní agenti. Proto propagujte, propagujte, propagujte Krále a jeho království.⁴⁷⁵

Srovnejte to s tím, jak Strážná věž zobrazuje Rutherfordův výrok ve filmu Víra v akci nebo v Naší Službě Království ze srpna 2014, kde je zmínka o roce 1874 vypuštěna. V Službě Království se píše:

V roce 1922 J. F. Rutherford odvážně prohlásil: V roce 1922 J. F. Rutherford směle prohlásil: „Pohleďte, Král panuje! ... Zvěstujte Krále a jeho království.“ I když od vzniku Božího království uplynulo už sto let, tento výrok neztrácí na síle a pomáhá nám udržet si nadšení…“⁴⁷⁶

Přechod k roku 1914 probíhal v různých krocích. Poslední dny byly změněny z roku 1799 na rok 1914 ve Strážné věži z 1. prosince 1929 v článku nazvaném „Lokalizace času“.

Vezmeme-li všechny tyto texty Písma dohromady a víme-li, že musí být ve vzájemném přesném souladu, a vezmeme-li v úvahu známá fakta, která s nimi souvisejí, snadno zjistíme, že definitivně stanovený „čas konce“ byl a je rok 1914 n. l. V roce 1799 se nestalo nic, co by tak dobře odpovídalo těmto proroctvím, jako se stalo v roce 1914.⁴⁷⁷

V Rutherfordově knize Světlo, 1. díl (1930) se píše:

Období čekání na Pána Ježíše se dostalo ke konci a Jehova vyslal svého Krále a Soudce, který jde do akce. V čísle Strážná věž z 1. března 1925 s komentářem ke Zjevení 12 a v čísle z 15. září 1925 s komentářem k Žalmu 110 se upozorňovalo na počátek království a působení Krále. Mocný na bílém koni měl na hlavě korunu, která označovala jeho autoritu a to, že přišel ten, „jehož právem je vládnout“. (Viz Ezechiel 21:27) Král je přítomen. Válka mezi Kristem a Satanem probíhala po roce 1914 až do roku 1918 a Satan a jeho zástupy byli poraženi a vyhnáni z nebe. Tak Ježíš Kristus zvítězil a pokračuje ve vítězství v Armagedonu.⁴⁷⁸

V časopise Zlatý Věk z 30. dubna 1930 je článek nazvaný „Otázka a odpověď“. Píše se v něm:

Toto dílo zkázy začalo v roce 1914 a postupuje rychle a jistě. Starý řád má být rozbit na kusy a žádná lidská moc jej nemůže udržet. Lidé vnímají, že se starý řád hroutí, a v horečném vzrušení vytvářejí ligy národů, federace církví a obří fúze podniků i obří mezinárodní banku v naději, že těmito prostředky mohou současný řád se vší jeho zkažeností a útlakem zachovat. Jestliže je pravda, že Ježíš je přítomen od roku 1914, pak je třeba přiznat, že ho nikdo neviděl přirozenýma očima. Jediný způsob, jak může být viděn, jsou tato znamení či důkazy, o nichž Ježíš prohlásil, že budou ukazovat na Jeho přítomnost.⁴⁷⁹

V časopise Zlatý Věk ze 14. března 1934 je zajímavý článek s názvem „Návrat šlechtice“. V článku se píše:

Před rokem 1914 a léta poté jsme se domnívali, že návrat našeho Pána se datuje od roku 1874; a považovali jsme za samozřejmé, že parousia neboli přítomnost našeho Pána se datuje od této doby. Zkoumání textů Písma obsahujících slovo parousia ukazuje, že Pánova přítomnost se nemohla datovat před rok 1914…

Právě tak, když se učedníci ptali Ježíše: „Jaké bude znamení tvé přítomnosti [parousia] a dovršení věku?“ (Matouš 24:3) Mistr podal neklamný důkaz o jeho správném uplatnění. Od jisté doby se mnozí domnívají, že věci zmíněné ve velkém proroctví Matouše čtyřiadvacet mají platnost od roku 1914, a nikoli dříve. Z toho tedy nutně vyplývá, že přítomnost neboli parousia Krista, „šlechtice“, nemohla nastat před rokem 1914.⁴⁸⁰

Z toho je zřejmé, že často opakované tvrzení, že Sionská Strážní věž a Hlasatel Kristovy Přítomnosti předpovídal Kristovo uvedení na trůn jako Krále v roce 1914, je lež a že ve skutečnosti se toto pochopení stane oficiálním až nějakých dvacet let poté, co rok 1914 přijde a pomine.

Dodatek H: Jediný muž, který je skutečně zodpovědný za rok 607 př. n. l.

Je naprosto jednoznačné, že archeologové se shodují na roce 587 př. n. l. jako na roce, kdy byl chrám v Jeruzalémě zničen Babyloňany a Židé byli odvlečeni do zajetí. Svědkové se však učí, že skutečným rokem, kdy k tomu došlo, byl rok 607 př. n. l. Jak k tomuto roku dospěli? Učili mě, že je to proto, že po pečlivém biblickém výzkumu zjistili, že izraelská země musela ležet zcela zpustošená po dobu 70 let, a protože je známo, že rokem návratu Židů do země byl rok 537 př. n. l., museli se archeologové mýlit, protože alternativou bylo, že se mýlí Bible, a to je nepřijatelné.

Souhlasím, ale to, co jsem si neuvědomil a co si moji bývalí přátelé z řad Svědků stále neuvědomují, je, že existuje i třetí možnost. Bible má pravdu a archeologové mají pravdu. Co je špatně, je výklad Organizace. Tím, že si svědkové Jehovovi špatně vykládají příslušné texty, jsou nuceni přijmout falešné datum židovského exilu.

Otázka zní: Kdo se původně mýlil? Kdo je zodpovědný za výklad, který svědky Jehovovy zavádí na scestí už půldruhého století?

Kdo je vlastně zodpovědný za celé prorocké fiasko o roku 1914?

Sledujme důkazy!

V říjnovém čísle časopisu Bible Examiner z roku 1876 se C. T. Russell zaměřil na 26. kapitolu knihy 3. Mojžíšovy, kde Jehova varuje izraelský národ, že pokud nedodrží jeho smlouvu, potrestá ho „sedmkrát“. Tato fráze se v této kapitole opakuje čtyřikrát. Pro Russella to mělo souvislost se „sedmi časy“ šílenství Nebukadnecara.

Russell zastával názor, že až v roce 1914 skončí pohanské časy, naplní se „sedm časů“ z 26. kapitoly knihy 3. Mojžíšovy a izraelský národ bude navrácen do své země.

Přišel Russell na tuto prorockou chronologii sám?

Nelson Barbour v Herald of the Morning z března 1898 píše:

C. T. Russell byl poprvé trochu zaujmut, když četl HERALD OF THE MORNING v roce 1875, ale ztotožnil se s ním až na podzim a v zimě 1876-1877, když poslouchal přednášky, které jsem přednášel během stoletého výročí v St. George’s Hall ve Filadelfii a na dalších místech. Oba muži [Barbour píše o J. H. Patonovi a C. T. Russellovi] opustili hnutí v roce 1878. C. T. Russell byl tehdy v hnutí asi osmnáct měsíců a cítil se kompetentní založit vlastní noviny. Od té doby zůstal věrný právě tomu, co se ode mne naučil, před ‚půlnocí‘, zatímco jsme ‚VŠICHNI dřímali a spali‘.“

Podle tohoto článku získal Russell celou svou chronologii konce světa z roku 1914 od Nelsona Barboura.

Takže za chybné datum 607 př. n. l. můžeme vinit adventistického⁴⁸¹ pastora Nelsona Barboura⁴⁸², jenže jak na to přišel?

Pro odpověď na tuto otázku se obrátíme k článku, který napsal do periodika adventistické křesťanské denominace Světová krize a Posel druhého adventu z 20. listopadu 1872. V jeho článku nazvaném „Biblická chronologie (část II)“ čteme:

Téměř všichni autoři, kteří se zabývají chronologií, vynechávají jedenáct let vlády Sedekjáše a „sedmdesát let“ začínají Jehoakimovým zajetím. Když je zde proti mně tolik autorit, pokusím se velmi jasně ukázat, proč sedmdesátileté zajetí nemůže začít až po Sedekjášově vládě.

Argumentace, kterou Barbour používá, je stejná jako argumentace, kterou dnes používá Organizace svědků Jehovových. Je to stejná chybná argumentace, kterou jako takovou odhalil Carl Olof Jonsson ve své knize Časy pohanů přehodnoceny.⁴⁸³

Pozoruhodné na tom všem je, že zdrojem celé teologie neviditelné přítomnosti Krista a posledních dnů svědků Jehovových je zdiskreditovaný adventistický kazatel z 19. století, a nikoli Charles Taze Russell, který prostě nedokázal ověřit fakta o Barbourově chronologii.

Dodatek I: Russell o „novém světle“

Obrázek 29. Sken časopisu Sionská Strážná věž, únor 1881, str. 3, odst. 3.

Přepis:

Kdybychom následovali člověka, nepochybně by to s námi bylo jinak; nepochybně by jedna lidská myšlenka byla v rozporu s druhou a to, co bylo před jedním, dvěma nebo šesti lety světlem, by bylo nyní považováno za tmu: Ale u Boha není proměnlivosti ani stínu proměny, a tak je to i s pravdou; každé poznání nebo světlo pocházející od Boha musí být podobné svému původci. Nový pohled na pravdu nikdy nemůže odporovat dřívější pravdě. „Nové světlo“ nikdy nezhasíná starší „světlo“, ale přidává se k němu. Kdybyste rozsvěcovali budovu obsahující sedm plynových trysek, nezhasínali byste jednu pokaždé, když byste rozsvěcovali jinou, ale přidávali byste jedno světlo k druhému a ty by byly v souladu, a tak by dávaly přírůstek světla: Tak je tomu i se světlem pravdy; skutečný přírůstek nastává přidáním, nikoliv nahrazením jednoho světla druhým.

Glosář

Křesťanská Písma: Nazývaná také Nový zákon nebo Křesťanská řecká písma, která v tradičním kánonu zahrnují biblické knihy od Matouše po Zjevení.

Eisegeze: „Zvenčí dovnitř“. Metodologie studia Bible, při níž se biblickému textu nebo pasáži Písma vnucuje výklad zvenčí.

Exegeze: „Zevnitř ven“. Metodologie studia Bible, která umožňuje, aby se Písmo vykládalo samo, a to tak, že se hledají podklady z kontextu, soulad s ostatními částmi Písma, bere se v úvahu historický kontext a publikum mluvčího nebo pisatele.

Předkřesťanská Písma: Nazývaná také Starý zákon nebo Hebrejsko-aramejská písma, zahrnující v tradičním kánonu biblické knihy od 1. Mojžíšovy do Malachiáše.

Seznam zkratek

Symboly publikace Strážná věž

Symbol | Publikace
bh | Co Bible doopravdy říká?
g | Probuďte se!, dříve Útěcha, Zlatý věk
it-1 | Hlubší pochopení Písma, Svazek 1
it-2 | Hlubší pochopení Písma, Svazek 2
jv | svědkové Jehovovi – hlasatelé Božího království
re | Zjevení – Jeho slavné vyvrcholení se přiblížilo!
w | Strážná věž, dříve Sionská Strážná věž a Hlasatel Kristovy Přítomnosti
sfl-B | Paste boží stádo, manuál určený jen pro sborové starší

U citací ze starších publikací, které nebyli Organizací vydány v češtině nebo jen v redukovaném vydání, byl použit český překlad originálního anglického vydání.

Symboly překladů Bible

Symbol | Název Bible
BSB | Berean Study Bible
HCSB | Holman Christian Standard Bible
LSV | Literal Standard Version
NIV | New International Version
PNS | Překlad nového světa, vydání 1984, Studijní verze s poznámkami.
PNS 2013 | Překlad nového světa, poslední revidované vydání 2013

1. „Noe a jeho bohabojná rodina byli zachováni naživu v arše a podobně budou jednotlivci v dnešní době zachráněni za předpokladu, že budou mít víru a budou věrně ve spojení s pozemskou částí Jehovovy univerzální Organizace.“ (w06 5/15 str. 22 odst. 8 Jsi připraven, abys přežil?)

2. „Meleti Vivlon“ je transliterací dvou řeckých slov, která znamenají „studium Bible“. „Beroean“ bylo vybráno pro svůj odkaz na Skutky 17:11; a „Pickets“ bylo vybráno proto, že toto slovo odkazuje na někoho, kdo zaujímá pozici nebo je umístěn jako stráž ve vojenském táboře (Efezanům 6:11-13 hovoří o křesťanských vojácích). Je to také anagram pro „skeptika“ – člověka používající kritické myšlení.

3. Stav, kdy člověk považuje za pravdivá dvě či více přesvědčení, která jsou zároveň navzájem v rozporu.

4. beroeans.net/2022/06/09/shunned-for-studying-the-bible/.

5. w12 3/15 str. 20 odst. 2

6. „Když se budeš snažit napodobovat Jehovu a Většího Mojžíše, Ježíše Krista, budeš pro druhé přístupný i osvěžující. (Mat 11:28, 29)“ (w18 září str. 25-26 odst. 10)

7. 2. Petra 3:9; Zjevení 2:23; 1. Korinťanům 2:7-10

8. Názor Strážné věže na teokratickou válku viz w60 6/1 str. 351, 352.

9. Matouš 15:24

10. Izajáš 53:10, 11

11. Jan 8:32

12. Berean Study Bible – Berojská Studijní Bible

13. Jan 10:1-5

14. 2. Korinťanům 1:3-7

15. Efezanům 4:14

16. 2. Korinťanům 11:15; Matouš 13:25-30

17. Efezanům 1:13; Matouš 4:23; 9:35; 24:14; Marek 1:14, 15; Skutky 17:18

18. w97 9/15 str. 17 odst. 4 „Kdo přežije ‚Jehovův den‘?“

19. Celé toto 1 600-leté dějinné období je obsaženo pouze v prvních devíti kapitolách 1. Mojžíšovy.

20. Přísloví 14:28 NIV

21. Matouš 24:45-51

22. Organizace si zvolila proroctví o obnově z hebrejských Písem, která poukazují na návrat Izraele z Babylonu, a aplikovala je protiobrazně na Nový svět, který líčí ve svých publikacích. Ta nejsou součástí křesťanské naděje na záchranu.

23. Efezanům 1:13

24. „Vždyť jak ten, kdo posvěcuje, tak ti, kdo jsou posvěcováni, všichni [\pocházejí] z jednoho, a proto se nestydí nazývat je ‚bratry‘“. (Hebrejcům 2:11)

25. V 1. Korinťanům 15:45 se mluví o „posledním Adamovi“, což odkazuje na Ježíšovu lidskou přirozenost. Adam je odvozeno od Adamah (hebrejsky), což znamená „červená hlína“ nebo „červená země“, nebo prostě „země“, což je narážka na skutečnost, že první člověk byl „stvořen z prachu země“. Ježíš měl jako člověk právo zplodit potomstvo, právo, které nikdy nevyužil, právo, které mu nemohlo být ukradeno těmi, kdo ho zavraždili. Toto právo uplatní tím, že adoptuje děti z umírající rodiny prvního Adama, aby se stal věčným otcem z Izajáše 9:6.

26. „Svatí“ překládá řecké hagios jako „posvátný, svatý“. HELPS Word-studies dodává: „má to ‚technický‘ význam ‚odlišný od světa‘, protože ‚je jako Pán‘“.

27. Matouš 24:31

28. Jan 3:3-8 řecky anōthen doslova „zrozený shůry“; srov. 1. Jana 3:9 „zrozený z Boha“.

29. w81 5/1 s. 17

30. w88 10/15 s. 12 odst. 13

31. 2. Timoteovi 2:17, 18

32. w98 5/15 s. 15 odst. 21

33. w13 7/15 s. 23 odst. 12

34. w12 7/15 str. 28 odst. 7

35. beroeans.net; youtube.com/c/BeroeanPickets/videos

36. Titul pro svědka, který se věnuje kázání na plný úvazek; koncem šedesátých let více než 100 hodin měsíčně.

37. tr kap. 14 str. 122-123 odst. 1-3

38. (argument nebo reakce) namířený proti osobě, nikoli proti postoji, který zastává.

39. Efezanům 4:14

40. Podrobněji o tomto učení viz „Kapitola 7 Kdo jsou Jiné ovce?“

41. Jan 16:13

42. Jedním z příkladů může být situace, kdy si nějaký výbor lidí troufá jmenovat sám sebe Kristovým Věrným a Rozvážným Otrokem, když tuto myšlenku vnucuje Matoušovi 24:45.

43. w15 5/15 str. 30 odst. 3

44. w60 5/1 s. 282 odst. 21 „Část 37 – ‚Buď vůle tvá na zemi‘“

45. Jan 16:13

46. Efezanům 2:2

47. Zjevení 22:18, 19

48. [biblehub.com/interlinear/daniel/12-1.htm] (https://biblehub.com/interlinear/daniel/12-1.htm)

49. Strong’s Concordance #4930

50. Matouš 24:34

51. Jan 5:28, 29

52. 2. Mojžíšova 22:31; 5. Mojžíšova 7:6

53. Matouš 24:2

54. 1. Korinťanům 15:24

55. Efezanům 4:14

56. w08 2/15 s. 23, odst. 10

57. Výpočet 6 000 let byl založen na postupných generacích uvedených v masoretském textu, který je základem pro překlad Hebrejských písem v Překladu nového světa Svatých písem vydaného Biblickou a traktátní společností Strážná věž. Existují důkazy, že věk uvedený u těchto generací není zcela spolehlivý, protože se liší od věku zaznamenaného v Septuagintě.

58. w14 7/15 str. 30 odst. 9

59. V žádném případě netvrdím, že konec je daleko. Věřím tomu, co nám říká Ježíš, že přijde, až to budeme nejméně čekat.

60. w74 11/15 s. 683, kol. 2, odst. 2. 1

61. w96 8/15 str. 17-18 odst. 9-14

62. Viz podnadpis „Už žádné protiobrazy!“ v kapitole 4.

63. Hebrejcům 5:14

64. PNS vkládá v 7. verši přerušení odstavce, aby podpořil myšlenku, že „válčící národy“ se vztahují k první světové válce v roce 1914, a nikoli k válkám, které vedly ke zničení Jeruzaléma v roce 70 n. l. V původním rukopise však žádné zlomy odstavců nebyly, a proto většina biblických verzí, které nejsou zatíženy prosazováním teologie Svědků o roce 1914, tento zlom nepřidává. (Srovnání viz biblehub.com.)

65. „Dodatek B: Můj dopis ústředí a odpověď“.

66. w85 5/1 str. 4 „Odkládá Bůh svůj soud?“.

67. w89 8/15 str. 14 odst. 18

68. w92 5/1 str. 3 1914 – rok, který šokoval svět.

69. w94 4/15 s. 10 odst. 11

70. w97 6/1 s. 28

71. w97 6/1 s. 28 „Otázky čtenářů“.

72. w68 8/15 str. 500-501

73. w08 2/15 „Kristova přítomnost – co pro vás znamená?“ str. 21.

74. w10 4/15 str. 10-11 odst. 13-14 „Úloha Ducha svatého při uskutečňování Jehovova záměru“.

75. Poprvé vydaná v červenci 1879 pod názvem Sionská Strážná věž a Hlasatel Kristovy Přítomnosti.

76. jw.org/en/library/videos/#en/mediaitems/StudioMonthlyPrograms/pub-jwb_201509_1_VIDEO.

77. Matouš 24:45

78. w16 listopad str. 30 odst. 14

79. Název „svědkové Jehovovi“ vymyslel v roce 1931 Rutherford. Je třeba poznamenat, že jen asi čtvrtina skupin Badatelů Bible spojených v roce 1919 s Biblickou a traktátní společností Strážná věž, zůstala a přijala změnu názvu v roce 1931. O tom svědčí pokles počtu účastníků mezi lety 1925 a 1928 z přibližně 90 000 na méně než 18 000. (Viz w60 5/1 str. 282 odst. 22 a svědkové Jehovovi v Božím záměru str. 313, 314).

80. Svědkové věří, že Zjevení 7:4 se týká doslovného počtu.

81. Změna učení byla zveřejněna na výročním shromáždění v říjnu 2012.

82. w13 7/15 str. 20 „Kdo je skutečně věrný a rozvážný otrok?“.

83. Viz Dopis sborům starších, 29. března 2014: „Re: Úprava financování celosvětové výstavby sálu Království a sjezdových hal“.

84. Na základě výkladu Matouše 6:33 Vedoucím sborem.

85. Jan 8:31, 32

86. en.wikipedia.org/wiki/William_Miller_(preacher)

87. Daniel 4:13-17

88. Jan 16:13

89. Nezaměňovat s adventisty sedmého dne. Barbour byl adventistou v obecném slova smyslu. Byl spojen s adventní křesťanskou církví, která vydávala časopis Světová krize a Posel druhého adventu.

90. Barbour se mylně domníval, že existuje rok nula, a proto nepoužil rok 607 př. n. l..

91. Většina křesťanských denominací, včetně SJ, věří, že velké soužení, o němž se mluví ve Zjevení 7:14, představuje poslední Boží válku s národy. V 9. kapitole: Je velké soužení jedinou událostí? je uvedeno alternativní chápání, které stojí za zvážení.

92. Zlatý Věk ze 14. března 1934 „Návrat šlechtice“.

93. w99 5/1 16

94. w99 8/15 str. 21 odst. 10 „Jehova připravuje cestu“.

95. Zlatý věk ze 14. března 1934 „Návrat šlechtice“.

96. w84 12/1 str. 14 odst. 20 „Šťastní jsou ti, kteří byli nalezeni při bdění!“.

97. w82 12/15 str. 5-6

98. Russell věřil ve složitou eschatologii založenou na adventistickém hnutí 19. století, které poukazovalo na rok 1799 jako na počátek posledních dnů – Sionská Strážná věž 1879 1.7., str. 1.

99. jv kap. 5 str. 47 Zvěstování Pánova návratu.

100. Dictionary.com

101. Rok 607 př. n. l. je datum odhalené jako falešné, ale pro účely diskuse ho zde mlčky přijímáme. Plně se jím budeme zabývat v následující kapitole.

102. w84 4/1 str. 6 „Rok 1914 označeným rokem – proč?“.

103. Přepsáno z 2:13:00 minuty videa na JW.org: Jw.org/en/library/videos/#en/mediaitems/VODPgmEvtAnnMtg/pub-jwbam_201410_1_VIDEO.

104. 1. Korinťanům 4:6

105. w52 5/1 s. 270 odst. 16 „Určování letopočtu podle faktů a Bible“

106. Daniel 4:34-37

107. it-1 str. 634

108. Ve starověku se doba či éra, která označovala „přítomnost“ panovníka, lišila od doby jeho nástupu na trůn. Císař Hadrián byl již na trůně, když navštívil Korint. Přesto se v Korintu razily mince označující datum jeho návštěvy jako „přítomnost císaře“, protože když byl fyzicky přítomen, věci se měnily a byly přijímány zákony. Podle stejné logiky by tedy Ježíš mohl být po svém návratu do nebe po svém vzkříšení dosazen na trůn krále, ale jeho přítomnost na zemi by byla pozdější; ve skutečnosti je stále v naší budoucnosti.

109. 1. Mojžíšova 18:18; Galaťanům 3:29

110. it-2 str. 994-998; w14 7/15 s. 30 odst. 9.

111. w09 8/15 s. 14 odst. 12; w01 7/1 s. 9 odst. 9

112. To se nyní změnilo. Ve Strážné věži ze září 2022 Organizace revidovala svou aplikaci načasování Daniela 12 a posunula ji na Armagedon a do Nového světa.

113. Viz podnadpis „Rozbor Daniela 12:1“ ve 2. kapitole.

114. Úplný rozbor viz beroeans.net/2022/02/14/gj_1914/. Viz také w22 09 str. 21 odst. 4-20

115. viz 114

116. viz 114

117. viz 114

118. Sionská Strážná věž, únor 1881, str. 3, odst. 1. 3. Naskenovaný obrázek viz Dodatek I.

119. Titovi 1:2

120. 2. Korinťanům 4:3, 4

121. Strong’s Concordance #4396

122. HELPS Word-studies #4396

123. w12 9/15 str. 26 odst. 13

124. it-2 str. 994-998 ‚Ustanovené časy národů‘

125. Izajáš 13:1, 9, 10; Ezechiel 32:1-8.

126. Daniel 2:28-45

127. Daniel 9:24-27

128. Zjevení bylo napsáno v řečtině, zatímco části Daniela byly v hebrejštině a další části v aramejštině.

129. Daniel 4:28-33

130. en.wikipedia.org/wiki/William_Miller_(preacher)

131. it-2 str. 994-998 ‚Ustanovené časy národů‘

132. 1. Korinťanům 4:6

133. it-2 s. 109 „Oblak“

134. Viz podnadpis „Vedoucí sbor podkopává své vlastní učení!“ ve 4. kapitole.

135. Viz 2:13:00 minuta videa: jw.org/en/library/videos/#en/mediaitems/VODPgmEvtAnnMtg/pub-jwbam_201410_1_VIDEO.

136. w83 1/1 str. 10 odst. 1

137. Daniel 9:24-27

138. Daniel 9:27a; Skutky 10

139. Kolosanům 1:13; 1. Korinťanům 3:16

140. w85 2/1 str. 11 odst. 12

141. The Gentile Times Reconsidered, Fourth Edition, str. 191 (Dostupné na Amazon.com)

142. w83 5/15 str. 25 odst. 12

143. w83 5/15 str. 21 odst. 1

144. en.wikipedia.org/wiki/William_Miller_(preacher)

145. w90 4/1 s. 8

146. w14 7/15 s. 30 odst. 9

147. w88 10/15 s. 12 odst. 13

148. Strong’s Concordance blueletterbible.org/lexicon/g260/lxx/lxx/0-1/.

149. Vine’s Expository Dictionary of New Testament Words blueletterbible.org/search/dictionary/viewTopic.cfm?topic=VT0003372.

150. 2. Tesaloničanům 2:8

151. Jakub 5:7

152. „Protiobraz 1914: základ postavený na písku“ ve 4. kapitole.

153. Viz podnadpis „Vedoucí sbor podkopává své vlastní učení!“ ve 4. kapitole.

154. Jakub 3:1

155. Výraz, který odhalil člen Vedoucího sboru Geoffrey Jackson pod přísahou 14. srpna 2015, když svědčil před Australskou Královskou Komisí pro Reakce Institucí na Sexuální zneužívání dětí.

156. Velký Babylon padl! Boží království panuje! Kap. 18, s. 366

157. „Ti, kdo patří k jiným ovcím, by nikdy neměli zapomenout, že jejich záchrana závisí na tom, zda aktivně podporují Kristovy pomazané bratry, kteří jsou ještě na zemi.“ (w12 3/15 str. 20 odst. 2)

158. Velký Babylon padl! Boží království panuje! kap. 18, str. 372-3.

159. si str. 84 odst. 35 Biblická kniha číslo 14 – 2. Paralipomenon

160. Viz podnadpis „Původ učení o roku 1914“ ve 4. kapitole.

161. Viz „Dodatek D: Obal knihy Harfa Boží a agitační nápis“.

162. Přibližně ve 3:00 minutě jw.org/en/library/videos/#en/mediaitems/StudioMonthlyPrograms/pub-jwb_201611_1_VIDEO.

163. The Gentile Times Reconsidered, čtvrté vydání, str. 2.

164. w11 10/1, s. 26-31; w11 11/1, s. 22-28

165. Naše přítelkyně si přeje zůstat v anonymitě, protože je součástí velké rodiny svědků Jehovových a nepřeje si, aby se jí vyhýbali, jen proto, že už nesdílí jejich víru.

166. w11 10/1 str. 29

167. w11 11/1 str. 24 Poznámka pod čarou „Kdy byl starověký Jeruzalém zničen? – Část 2“

168. it-2 str. 6 ‚Nabonid‘; viz také Pomůcka k porozumění Bibli, str. 1195.

169. w65 1/1 s. 29

170. dp kap. 4 s. 50 odst. 9; it-2 s. 480 odst. 1

171. it-2 s. 51 ‚Nebukadnecar‘

172. w11 11/1 s. 26

173. w11 11/1 s. 28

174. Jeremiáš 32:1, 2

175. Na Amazon.com, ISBN-13: 978-1039110816

176. Skutky 17:11

177. Jan 14:25, 26; 16:13.

178. Svědkové používají termín teokratická (Boží vláda) pro označení jakékoli práce, která je nabízena ve prospěch Organizace nebo jako poslušnost Organizace.

179. W22 05 str. 17, odst. 17

180. W12 7/15 str. 28 odst. 7

181. it-2 s. 194 ‚Pánové večeře‘; w84 2/15 15-20

182. „Jiné ovce“ jsem v celém textu psal s velkým písmenem, když jsem měl na mysli konkrétně výklad tohoto pojmu podle Organizace.

183. Tento program si můžete zdarma stáhnout na adrese jw.org/en/online-help/watchtower-library/install-watchtower-library/.

184. w07 5/1 str. 30-31 „Otázky čtenářů“

185. w84 2/15 15-20; Přežití (1984) 72-73; w80 7/15 22-28

186. Viz podnadpis „Rutherford vytváří třídu duchovních“ v 10. kapitole.

187. w84 2/15 s. 15 odst. 1 „Nedávná ohrada pro ‚Jiné ovce‘“.

188. Matouš 21:33-22:14

189. Skutky 10:1-48

190. it-2 s.383 ‚Prohlásit za spravedlivého‘; w95 7/1 s. 15 odst. 5

191. w09 1/15 str. 28-29 odst. 16

192. w10 3/15 str. 26-27 odst. 13-14 „Jedno stádo, jeden pastýř“.

193. Galaťanům 3:1

194. it-2 str. 408 „Prostředník“

195. 2. Mojžíšova 19,3-6

196. 1. Timoteovi 2:5, 6

197. w86 2/15 str. 14 odst. 16

198. Jan 5:28, 29; Skutky 24:15.

199. w51 5/15 str. 308-309 odst. 9

200. Matouš 8:22-25

201. w08 3/1 str. 9

202. it-2 s. 383 ‚Prohlásit za spravedlivého‘

203. 2. Mojžíšova 19:3-6

204. w81 3/15 s. 30

205. w16 leden str. 19 „Duch svědčí naším duchem“.

206. w11 12/15 s. 25 odst. 12

207. w09 6/15 s. 23 odst. 15

208. w02 2/1 s. 21 odst. 11

209. w96 6/15 s. 31

210. w12 7/15 s. 28 odst. 7

211. w87 8/1 s. 19 odst. 14

212. Viz podnadpis „Rutherford vytváří třídu duchovních“ v kapitole 10.

213. w16 leden str. 19 odst. 10b

214. Efezanům 4:11

215. Matouš 23:8

216. Je pozoruhodné, že původní aramejské rukopisy nikdy neříkají „antikrist“, ale spíše „falešný pomazaný“.

217. viz 216

218. 1. Jana 2:19

219. w12 3/15 str. 20 odst. 2

220. Hebrejcům 1:3

221. 1. Jana 4:8, 16

222. w65 9/15 str. 575-576

223. Merriam-Webster

224. dx86-17 „Ovce a Kozli (podobenství)“ uvádí změny v těchto letech: 1881, 1884, 1925 a 1995.

225. Podobenství o věrném a rozvážném otroku, viz Matouš 24:45-51 a Lukáš 12:41-48. Úplné pojednání o tomto podobenství naleznete v „Kapitola 13: Kdo je věrný a rozvážný otrok?“.

226. 2. Korinťanům 11:2; Efezanům 5:22-27; Zjevení 21:2, 9.

227. Matouš 17:24

228. w10 9/15 str. 11 odst. 18

229. Skutky 17:11

230. w51 5/15 str. 308-309 odst. 9

231. w15 03/15 s. 26 odst. 5

232. Jedním z užitečných zdrojů veřejných i soukromých publikací a dokumentace Společnosti Strážná věž je avoidjw.org.

233. w1923, str. 309, odst. 24

234. „Na základě výše uvedeného argumentu, že starý řád věcí, starý svět, končí, a proto pomíjí, a že nastupuje nový řád a že rok 1925 bude znamenat vzkříšení věrných věrných lidí dávných dob a začátek obnovy, lze-li rozumně usoudit, že miliony lidí, kteří jsou nyní na zemi, budou na zemi i v roce 1925. Pak musíme na základě zaslíbení uvedených v Božím slově dospět k pozitivnímu a nezpochybnitelnému závěru, že miliony nyní žijících lidí nikdy nezemřou.“ Miliony nyní žijících nikdy nezemřou! str. 97

235. w15 03/15 str. 29 odst. 17

236. Matouš 7:13, 14

237. Matouš 5:44-48

238. 1. Timoteovi 5:8-10; Jakub 1:27.

239. Pokud jsou ve sboru potřební, je v pořádku, když pomáhají jednotlivci, ale sboroví starší nesmí formalizovat pomoc na úrovni sboru. Takové peníze může spravovat pouze Organizace.

240. Matouš 13:36-38

241. Jakub 1:27

242. Zjevení 20:4-15

243. Jan 16:12

244. Když Jidáš zradil Ježíše a pak spáchal sebevraždu, ztratil svůj apoštolský úřad, ale číslo 12 se znovu doplnilo, když byl do jeho úřadu jmenován Matyáš. (Skutky 1:15-26)

245. w04 9/1 str. 30 „Otázky čtenářů“

246. it-1 s. 1250 „Mojžíšova (čtvrtá kniha)“

247. 1. Mojžíšova 22:17,18

248. 1. Mojžíšova 16:11

249. Zjevení 5:10; 22:1-5.

250. Úplný rozbor základu učení o „Jiných ovcích“ viz „Kapitola 7: Kdo jsou „Jiné ovce“?“.

251. Zjevení 20:4-6

252. Jan 1:12, 13

253. Žalm 146:3

254. To není prázdné tvrzení. Kniha Rutherford’s Coup: The Watch Tower Succession Crisis of 1917 and Its Aftermath (dostupná na Amazonu) poskytuje zdrcující dokumentované důkazy o tom, že převzetí moci Rutherfordem a jeho kumpány bylo doslova korporátním násilným převratem.

255. Strong’s Concordance, #3485

256. biblehub.com/greek/3485.htm

257. Zjevení – jeho slavné vyvrcholení se přiblížilo, kap. 20 str. 124 odst. 14

258. w02 5/1 str. 30-31 „Otázky čtenářů“

259. viz 258

260. viz 258

261. Zjevení 20:4-6; 5:10.

262. Třináctým kmenem byl kmen Levi, který nedostal žádný příděl půdy.

263. Toto podání pochází z Berean Study Bible. Prakticky všechny překlady na biblehub.com vykládají řecké slovo epi jako „na“ nebo „na“. Překlad nového světa vykládá slovo „nad“ očividně na podporu učení JW, které neuvažuje o možnosti, že Ježíš a pomazaní budou během tisíciletí fyzicky přítomni na zemi.

264. it-2 str. 513

265. Galaťanům 6:16

266. 1. Jan 3:1; Matouš 13:24-30; 36-43.

267. jy kap. 38 str. 96 odst. 6-7

268. g74 8/22 s. 28

269. g73 5/8 s. 7

270. w90 3/15 s. 31 „Otázky čtenářů“

271. Jehova neuzavřel smlouvu, kterou by Izraelité nemohli dodržet. Mojžíš to prohlašuje: „Toto přikázání, které vám dnes přikazuji, není pro vás příliš obtížné ani není mimo váš dosah. Není v nebesích, abyste museli říkat: ‚Kdo vystoupí do nebes a získá ho pro nás, abychom ho slyšeli a dodržovali? Není ani na druhé straně moře, abyste museli říkat: ‚Kdo přejde na druhou stranu moře a získá ji pro nás, abychom ji mohli slyšet a pozorovat?‘. Vždyť to slovo je velmi blízko vás, ve vašich vlastních ústech a ve vašem srdci, abyste je mohli plnit.“ (5. Moj 30:11-14)

272. biblehub.com/greek/2347.htm

273. Zjevení 6:9; 7:15

274. Matouš 13:24-30; 36-43

275. Matouš 24:21 odkazuje na soužení, které postihlo izraelský národ během války s Římem v prvním století. Sk 7:11 odkazuje na hladomor v Egyptě a Kanánu v Josefově době. Zjevení 2:22 odkazuje na Boží trest pro cizoložníky ve sboru Thyatira.

276. w20 Květen str. 11

277. Hebrejcům 5:8, 9

278. Zjevení 6:9; 2. Tesaloničanům 2:8.

279. „Navíc, dopustí-li se tvůj bratr hříchu, jdi a odhal jeho vinu mezi tebou a jím samotným. Jestliže tě poslechne, získal jsi svého bratra. Jestliže však neposlechne, vezmi s sebou ještě jednoho nebo dva, aby se na základě svědectví dvou nebo tří svědků každá věc potvrdila. Pokud neposlechne ani je, promluvte ke shromáždění. Nebude-li poslouchat ani před shromážděním, ať je pro vás jen jako člověk z národů a jako výběrčí daní.“ (Matouš 18:15-17)

280. 1. Korinťanům 5:1-5; 2. Korinťanům 2:6-11; 2. Tesaloničanům 3:14, 15; 2. Jana 7-11.

281. w21 říjen str. 10 „Sloužíme Bohu, který je ‚bohatý na milosrdenství‘“.

282. „Stejně jako Noe a jeho bohabojná rodina byli zachráněni v arše, závisí i dnes přežití jednotlivců na jejich víře a na jejich věrném spojení s pozemskou částí Jehovovy univerzální Organizace.“ (w06 5/15 str. 22 odst. 8)

283. w13 7/15 str. 5 odst. 7-8

284. 2. Korinťanům 11:14, 15

285. w82 4/1 str. 30-31 odst. 18

286. Svědkové se učí, že Ježíš nezemřel na kříži, ale na kůlu nebo na hranici.

287. Matouš 10:38

288. I když se někdo nedopouští žádného hříchu, pouhé vystoupení z Organizace svědků Jehovových má za následek, že se rodina a přátelé musí vystoupivšímu vyhýbat a zcela ho ostrakizovat.

289. Hebrejcům 12:2

290. (beroeans.net/arc-jackson-transcript/](https://beroeans.net/arc-jackson-transcript/).

291. w13 7/15 str. 25 (box)

292. The Messenger, úterý 19. července 1927.

293. w30 9/1 s. 263

294. w07 1/1 s. 28 odst. 11

295. w86 10/1 str. 13-14 odst. 18

296. w07 1/1 s. 28 odst. 12-13 „‚První vzkříšení‘ – právě probíhá!“.

297. w35 227-236, 243-252, 331-334

298. Tělo Kristovo jsou všichni vyvolení, Boží děti. Tito jedinci jsou jako pšenice rostoucí mezi plevelem ve všech náboženstvích tvořících křesťanství.

299. w34 8/1 str. 228 odst. 3

300. 2. Královská 10:15-17

301. w34 8/1 str. 228 odst. 4, 5

302. Viz podnadpis „Rutherford hovoří přímo s Bohem“ v 10. kapitole.

303. w17/11 Studijní vydání str. 10 rámeček „Ponaučení, nebo protiobrazy?“.

304. w34 8/1 str. 228 odst. 7

305. Tamtéž

306. Rutherford nakonec A. H. Macmillanovi o fiasku v roce 1925 přiznal, že „ze sebe udělal pitomce“. – Apocalaypse Delayed: The Story of Jehovah’s Witnesses 2. vydání, James M. Penton, str. 57.

307. w34 8/1 str. 228 odst. 8

308. „Abychom uvedli hodnotu tohoto automobilu na pravou míru, nový Ford v roce 1931 stál přibližně 600 dolarů. Šestnáctiválcový Cadillac stál v závislosti na stylu 5400 až 9200 dolarů... oba vozy používal výhradně soudce Rutherford.“ (Leonard a Marjorie Chretienovi, v knize Witnesses of Jehovah (Eugene, Or.: Harvest House, 1988), str. 45, 46). Historikové aut vyprávějí o V-16 více: „Přirozeně to byli velmi bohatí – a často také slavní – kdo tvořil omezenou klientelu V-16. Mezi majiteli vozů první generace byl Al Jolson... Robert Montgomery... Marlene Dietrichová....“. (Special Interest Autos, duben 1986, str. 21).

309. w34 8/1 str. 229 odst. 11

310. Tamtéž odst. 12

311. Tamtéž, odst. 15, 16

312. Tamtéž, odst. 23

313. Tamtéž, odst. 29

314. w34 8/15 s. 243 odst. 1

315. Tamtéž odst. 3

316. Tamtéž, odst. 5

317. Tamtéž, odst. 9

318. Tamtéž, odst. 11a

319. Tamtéž, odst. 11b

320. Tamtéž, odst. 17

321. Hebrejcům 2:17

322. Tamtéž, odst. 15

323. Tamtéž, odst. 18

324. Tamtéž, str. 248, odst. 19

325. Tamtéž, str. 249 odst. 28

326. Tamtéž, odst. 29

327. Tamtéž, str. 250, odst. 32

328. Viz podnadpis „Je řídící orgán skutečně vinen lhaním?“ v 5. kapitole.

329. „Falešní proroci“: Rozmluvy z Písem str. 136.

330. Tamtéž, str. 132.

331. Tamtéž, str. 133, odst. 2

332. it-1 s. 309

333. w10 3/1 s. 4

334. w30 9/1 s. 263

335. Strážná věž, červenec 2017, „Winning the Battle for Your Mind“ str. 30.

336. w13 7/15 str. 20 odst. 2

337. w89 4/15 str. 6-7 odst. 8

338. re kap. 21 s. 130 odst. 4

339. Viz podnadpis „Vytahování doktrinálního klínu roku 1914“ ve 4. kapitole.

340. jv kap. 5 p. 47

341. w17 únor str. 25-26 odst. 10

342. Milióny nyní žijících nikdy nezemřou (1920), str. 88

343. Tamtéž, s. 89, 90.

344. Viz „Dodatek D: Harfa Boží Obálka a agitační scénář“.

345. str. 110.

346. Matouš 24:36; 2. Petra 3:9.

347. Svědkové Jehovovi v Božím záměru, str. 312, 313.

348. rs str. 135 „Falešní proroci“.

349. Rud Persson: Rutherford’s Coup: The Watch Tower Succession Crisis of 1917 and Its Aftermath (ISBN-13 978-1778143014).

350. Matouš 18:6

351. w30 9/1 str. 263

352. w66 10/15 str. 628-629

353. Viz „Dodatek C: Vnitřní strana obálky knihy Život věčný“.

354. Život věčný ve svobodě Božích synů (1966) str. 26-30.

355. w66 10/15 str. 631

356. Záznam této přednášky lze nalézt jednoduchým vyhledáváním na Googlu.

357. Příkladem může být přednáška oblastního dozorce Duggana na shromáždění v Pampě v Texasu v listopadu 1968, kde prohlásil, že „ve skutečnosti nezbývá plných 83 měsíců“.

358. Existuje věrohodná biblická chronologie, která ukazuje, že Franzovy „důvěryhodné“ výpočty byly zkreslené asi o 650 let. Podrobnosti najdete na beroeans.net/?p=15824.

359. Přepis nahrávky: jwfacts.com/watchtower/1975.php.

360. w75 5/1 s.285

361. Služba Království, březen 1968, str. 4.

362. w68 5/1 s. 272 odst. 7 „Moudré využití zbývajícího času“.

363. w70 5/1 str. 273

364. g69 5/22 s. 15

365. g68 10/8 s. 13

366. w68 8/15 s. 499

367. w68 8/15 s. 500-501 odst. 35-36 „Proč se těšíte na rok 1975?“.

368. it-2 str. 696

369. Služba Království květen 1974 str. 3

370. Probuďte se! 1974 8. listopadu s. 11

371. w76 7/15 str. 440, 441

372. Tamtéž str. 441 odst. 17 „Pevný základ pro důvěru“.

373. w68 8/15 str. 500-501 odst. 35-36

374. w80 3/15 s. 17 odst. 5 „Volba nejlepšího způsobu života“

375. w80 3/15 str. 17-18 odst. 6

376. Tamtéž, str. 18 odst. 7

377. it-2 s. 696

378. Micheáš 6:8

379. Skutky 5:1-11; Lukáš 17:1, 2

380. w22 únor str. 6 odst. 15

381. dx86-17 DVD (Digital Videodiscs); yb14 str. 21 „Vietnam: Malí se těší z videa jw.org Poslouchejte, poslouchejte a buďte požehnaní;“ sjj píseň 89

382. w12 3/15 str. 20 odst. 2

383. Svědkové Jehovovi – hlasatelé Božího království (1993)

384. it-1 str. 498-499

385. Skutky 15:1, 2

386. V době psaní tohoto textu tvoří řídící orgán svědků Jehovových pouze osm osob: Kenneth Cook, Samuel Herd, Geoffrey Jackson, Stephen Lett, Gerrit Lösch, Anthony Morris, Mark Sanderson a David Splane.

387. Skutky 1:15

388. it-1 s. 498

389. 2. Korinťanům 11:23-27

390. w00 1/1 s. 31 „Potřebujeme Jehovovu Organizaci“.

391. Skutky 26:12-18

392. Skutky 18:24-28; 1. Korinťanům 16:10-12

393. Skutky 16:9, 10

394. Viz „Dodatek E: Prohlášení Gerrita Lösche“.

395. Matouš 28:19; 24:31

396. 1. Mojžíšova 3:15

397. Galaťanům 3:24; Římanům 5:12-21.

398. „Jehova Bůh má viditelnou pozemskou Organizaci, která uskutečňuje jeho záměr.“ (w68 8/1 str. 455)

399. Skutky 15:14; Matouš 21:43.

400. Soudci 2:10-16; 3:15.

401. Matouš 21:43

402. Kazatel 8:9

403. w52 2/1 str. 77-78; w90 3/15 str. 10-14 odst. 3, 4, 14; w98 3/15 str. 20 odst. 9; w01 1/15 s. 29; w06 2/15 s. 28 odst. 11; w09 10/15 s. 5 odst. 10; w09 6/15 s. 24 odst. 18; w09 6/15 s. 24 odst. 16; w09 6/15 s. 22 odst. 11; w09 2/15 s. 28 odst. 17; w10 9/15 s. 23 odst. 8; w10 7/15 s. 23 odst. 10

404. Jan 5:31

405. Video z ranního uctívání ze dne 15. června 2020.

406. Lukáš 12:41

407. w15 3/15 str. 23-24 odst. 15

408. Lukáš 22:43

409. Přísloví 27:17

410. Matouš 28:18

411. Zjevení 20:4-6

412. 1. Korinťanům 3:21-23

413. Galaťanům 3:26-28; 1. Petra 3:7

414. Matouš 24:51; Lukáš 12:46

415. Skutky 24:15; Jan 5:28, 29

416. Zjevení 2:20

417. Zjevení 3:14-18

418. Viz také „Kapitola 7: Kdo jsou ‚jiné ovce‘?“.

419. w16 leden str. 19 odst. 9-10 „Duch svědčí naším duchem“.

420. Smíření (1928) str. 14

421. Existuje myšlenková škola, která vysvětluje, proč pouze Matouš používá termín „nebeské království“ místo „Boží království“, jak to dělají ostatní autoři evangelií. Vycházel vstříc pověrám svého konkrétního publika, kterému bylo nepříjemné dokonce i to, že se na Boha odvolávalo názvem.

422. Matouš 12:28; Marek 4:11; Římanům 14:17; 1. Korinťanům 4:20.

423. Efezanům 5:5; 2. Petra 1:11; Zjevení 11:15.

424. Citáty převzaty z Berean Study Bible.

425. Jan 16:7-13

426. Matouš 18:20

427. 2. Tesaloničanům 2:8-12

428. 1. Korinťanům 14:45; 1. Mojžíšova 19:1

429. Hebrejcům 13:1; 1. Mojžíšova 18:2, 3; 19:1-3.

430. Daniel 9:21; Lukáš 1:18-26; 24:39

431. 1. Korinťanům 14:45; Jan 20:19-23; 21:4-24; Marek 16:12.

432. Jan 5:28, 29; Skutky 24:15.

433. 1. Korinťanům 15:50; 2. Korinťanům 5:1,4.

434. it-2 s. 344

435. w22 leden str. 21 odst. 6 „Proč se účastníme památky“

436. Zjevení 12:7-17

437. Jan 6:53

438. w12 3/15 str. 20 odst. 2 „Radovat se z naší naděje“

439. Viz podnadpis „Biblický důkaz, že 144 000 je symbolické číslo“ v 8. kapitole.

440. Viz podnadpis „První „důkaz“: Římanům 8:16, zvláštní znamení?“ v 6. kapitole.

441. Existují důkazy, že křesťané v prvním století si připomínali Pánovu smrt častěji než jen jednou ročně.

442. Jan 4:22

443. Ježíš to vysvětluje podobenstvím v Matoušovi 21:33-41

444. Hebrejcům 8:13

445. Galaťanům 4:21-26

446. Zjevení 7:9

447. Zjevení 12:17

448. 1. Petra 1:1

449. Filipanům 3:20

450. Matouš 13:24-30, 36-43

451. Žalm 146:3

452. Matouš 16:6-12

453. Matouš 23:13, 15

454. Jan 5:22

455. 1. Korinťanům 6:3

456. Zjevení 20:4-6

457. Matouš 10:38

458. 1. Samuelova 8:4-22

459. Úplný kontext viz Studie Písem, sv. 3, str. 181-187.

460. Matouš 18:20

461. 1. Jana 2:26, 27; Římanům 8:14

462. Galaťanům 3:24; Jan 14:6

463. Dopis všem sborům: 29. 3. 2014-E (strana 1) k dispozici na AvoidJW.org (accessjw.org/.php/lte-2014.php?download=20140329LTC_us.pdf).

464. Tamtéž, strana 2.

465. Tamtéž, strana 2.

466. Viz úryvek z videa zde: youtu.be/qfPMCDEuoNQ

467. Úplné vylíčení této historie naleznete v tomto článku: beroeans.net/2018/06/30/identifying-true-worship-part-11-the-unrighteous-riches/.

468. „Stejně jako Noe a jeho bohabojná rodina byli zachráněni v arše, i přežití jednotlivců v dnešní době závisí na jejich víře a věrném spojení s pozemskou částí Jehovovy univerzální Organizace“. (w06 5/15 str. 22 odst. 8)

469. 1. Timoteovi 6:12, 19

470. 1. Korinťanům 15:8, 9

471. Skutky 26:14

472. 1. Jana 5:2-6

473. bw kap. 8 str. 126 odst. 34

474. 1. Mojžíšova 3:15; Zjevení 20:10

475. Strážná věž, 1. listopadu 1922, str. 337.

476. Naše Služba Království, srpen 2014, str. 1.

477. Strážná věž, 1. prosince 1929, str. 12

478. Světlo, 1. díl, str. 73-74.

479. Zlatý Věk, 30. dubna 1930, str. 503.

480. Zlatý věk, 14. března 1934, s. 380-381.

481. Nezaměňovat s adventisty sedmého dne. Barbour byl adventistou v obecném slova smyslu. Byl spojen s adventní křesťanskou církví, která vydávala časopis The World’s Crisis and Second Advent Messenger.

482. Původně Barbour používal rok 606 př. n. l. kvůli přesvědčení, že kolem Kristova narození byl nultý rok.

483. V současné době vychází již ve čtvrtém vydání a je k dostání na Amazon.com.